Справа № 761/25831/25
Провадження № 2-о/761/86/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року Шевченківський районний суд міста Києва:
головуючий - суддя Савчук Ю.Н.
секретар судового засідання - Фортуні М.А.,
розглянувши у порядку окремого провадження в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту належності їй трудової книжки серії НОМЕР_1 та диплома серії НОМЕР_2 про закінчення Макіївського інженерно-будівельного інституту.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 року була передана до провадження судді Юзькова О.Л.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.06.2025 року було відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.
Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-508 від 04.03.2026 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2026 року в провадження судді Савчук Ю.Н. надійшла зазначена цивільна справа.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.03.2026 року було прийнято справу до провадження та призначено судове засідання.
У судове засідання заявник та її представник не з`явились, проте надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що 13.05.2025 року ОСОБА_1 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України в м. Дрогобич із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заяву по принципу екстериторіальності було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №133850019986 від 21.05.2025 року, ОСОБА_2 було відмовлено в зарахуванні періоду її трудової діяльності, що підтверджується записами у вказаній трудовій книжці, до її страхового стажу, через що вона не має можливості оформити пенсійну виплату.
Відмова мотивована ти, що, запис в трудовій книзі її дати народження вказано не вірно. Крім того, підставою для відмови була ще невідповідність імені вказаному в дипломі її паспортним даним та виданій їй довідки ВПО а також відсутність інформації про сплату страхових внесків за січень-лютий 2022 року.
27.05.2025 року ОСОБА_3 звернулась з заявою до територіального органу соціального захисту населення в м. Києві про видачу їй нової довідки. 27.05.2025 року територіальним органом соціального захисту населення в м. Києві ОСОБА_1 була видана нова довідка №3010-7002242118 з усуненими недоліками зазначеними в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №133850019986 від 21.05.2025, де її прізвище зазначено як ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до виданого ОСОБА_1 паспорта громадянки України серії НОМЕР_3 , РВДМУ УМВС України в Донецькій області від 16.01.1999 року, прізвище ім`я та по батькові зазначено як ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження вказано м. Донецьк.
Відповідно до виданого ОСОБА_2 паспорта громадянки України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , прізвище ім`я та по батькові зазначено як ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Водночас у дипломі серії НОМЕР_2 про закінчення Макіївського інженерно-будівельного інституту ім`я власника зазначено не вірно « ОСОБА_6 », вірним є « ОСОБА_6 ».
Крім того, у трудовій книжці серії НОМЕР_1 на титульній сторінці дата народження вказана неповністю - «1962», хоча зі змісту самої трудової книжки та записів на сторінці №14 вбачається правильна дата народження заявника - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявник зазначає, що усунути недоліки вказані в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №133850019986 від 21.05.2025 в досудовому порядку ОСОБА_1 не має можливості, оскільки у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Макіївського інженерно-будівельного інституту знаходиться на окупованій території, а також організації де працювала ОСОБА_3 .
Встановлення факту належності зазначених документів необхідне заявниці для реалізації права на пенсійне забезпечення та зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу.
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 заявником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З наданої копії трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що вона заповнена на ім`я ОСОБА_1 та містить записи про її трудову діяльність.
Разом із тим на титульному аркуші трудової книжки міститься виправлення щодо дати народження, що стало підставою для відмови Пенсійного фонду у врахуванні відповідних періодів роботи до страхового стажу.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Згідно листа ВСУ 01.01.2012 "Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
Наведена правова позиція суду узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №320/948/18, Верховного Суду у постановах від 19 червня 2019 року по справі №752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року по справі №750/9847/18, від 18 листопада 2020 року по справі №554/3600/19, від 25 листопада 2020 року по справі №636/4087/19, від 03 лютого 2021 року по справі №644/9753/19, від 16 червня 2021 року по справі №643/6447/19, від 15 вересня 2021 року по справі №733/324/21, п.12 постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року №5, листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення".
Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
З огляду на приписи пункту 2.11, 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
На переконання суду, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 р. по справі №938/792/21 суд касаційної інстанції дійшов правового висновку, що законом чітко передбачено порядок заповнення трудової книжки, внесення до неї відповідних записів та змін, а саме всі необхідні дії щодо трудової книжки вчиняє роботодавець, тому лише у тому разі, коли роботодавець не виконав свого обов`язку щодо ведення трудової книжки працівника належним чином, або відмовив у зміні записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження, то у такому випадку у суду виникнуть підстави для захисту порушеного права в судовому порядку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Оскільки метою встановлення факту, що має юридичне значення, є забезпечення можливості реалізації заявником гарантованого Конституцією України права на пенсійне забезпечення, а також те, що іншого порядку та можливості встановити факт, окрім судового, не існує, суд дійшов висновку про належність вказаних документів заявниці, тому наявні підстави для задоволення заяви у повному обсязі.
Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки в позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючих документів неможливо, внаслідок чого ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати своє право на призначення пенсії, заява підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, ч. 2 ст. 223, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, п. 1 ч. 1 ст. 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої на ОСОБА_1 .
Встановити факт належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , диплома серії НОМЕР_2 , про закінчення Макіївського інженерно-будівельного інституту в якому зазначено не вірно її ім`я « ОСОБА_6 », вірним є « ОСОБА_6 ».
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 16.06.2026 року.

Суддя :