РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року 	справа № 580/1843/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Монастирищенської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

25.02.2026 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Монастирищенської міської ради (далі – відповідач), в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Монастирищенської міської ради №28-90/VIIІ від 18.12.2025 “Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду з цільовим призначенням “ 01.07 Для городництва” орієнтовною площею 0,6000 га в адмінмежах (за межами) с. Шарнопіль Уманського району Черкаської області”;
зобов`язати Монастирищенську міську раду надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,6 га з цільовим призначенням “ 01.07 Для городництва” за межами с. Шарнопіль Монастирищенської ОТГ (поряд із земельною ділянкою кадастровий номер 7123489000:02:001:0684) з метою оренди терміном на 10 років.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6000 та в користування на умовах оренди для ведення городництва, яка розташована за межами с. Шарнопіль Монастирищенської міської територіальної громади Уманського району Черкаської області Монастириіценською міською радою з метою обґрунтування зазначено, що місце розташування зазначеної земельної ділянки не відповідає вимогам наявної містобудівної документації, хоча поряд із спірною земельною ділянкою органом місцевого самоврядування приймалися неодноразові рішення і передавалися земельні ділянки з кодом 01.03, а саме для ведення особистого селянського господарства, частина яких станом на сьогодні уже розорана і на яких власники вирощують сільськогосподарську продукцію (озима пшениця, кукурудза тощо).
Відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив таке.
Позивач звернувся до відповідача із заявою (клопотанням) від 22.08.2025 до Монастирищенської міської ради Уманського району Черкаської області з проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,6 га з цільовим призначенням « 01.07 Для городництва»; якарозташована за межами с. Шарнопіль Монастирищенської ТГ Уманського району Черкаської області (поряд з земельною ділянкою кадастровий номер 7123489000:02:001:0684) з метою оренди терміном на 10 років.
Рішенням Монастирищенської міської ради №28-90/VII від 18.12.2025 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6000 га в користування на умовах оренди для ведення городництва, яка розташована за межами с. Шарнопіль Монастирищенської міської територіальної громади Уманського району Черкаської.
Підставою відмови вказано, що місце розташування зазначеної земельної ділянки не відповідає вимогам наявної містобудівної документації, оскільки це територія господарського двору, враховуючи що відповідно до Переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ) затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» дана земельна ділянка – це угіддя «Землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами», а не рілля.
Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам справи, суд врахував, ст.14 Конституції України, яка гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Спірні правовідносини врегульовані Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-III (далі – ЗК України). 
Відповідно до п.б ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Частинами 1, 2 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 
Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
На підставі ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі:
проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) та/або надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;
технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок у разі поділу та/або об`єднання земельних ділянок.
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У заяві зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає заяву і дає дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, вказаними нормами наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою:
а) надати дозвіл;
б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.
Для вирішення спору суд врахував правову позицію Верховного Суду щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладену у постановах від 19.06.2018 у справі №803/1183/17, від 15.09.2020 у справі №805/4560/17-а, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню судами.
Верховний Суд вказав, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 123 ЗК України.
Отже, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, не передбачених ЗК України, є неправомірною.
При цьому, процес отримання земельної ділянки у власність є стадійним, завершальною з яких є прийняття уповноваженим державним органом рішення про затвердження проекту землеустрою чи технічної документації та передача земельної ділянки у власність чи користування.
Водночас отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи технічної документації щодо поділу земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16.
Верховний Суд у постанові від 18.10.2018 у справі № 818/1976/17 прийшов до висновку, що надання будь-яким особам дозволів на розроблення відповідних проектів землеустрою є лише первісним етапом процедури відведення земельних ділянок і не означає, що такі проекти землеустрою в наступному будуть затверджені компетентним суб`єктом владних повноважень, а земельні ділянки - передані заявникам (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17).
Як установлено судом, підставою для відмови у наданні дозволу позивачу на розробку документації із землеустрою та прийняття оскаржуваного рішення стала невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації.
Оцінюючи вказані підстави відмови у надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд зазначає таке. 
Правовий режим земель, порядок їх використання та можливість передачі у власність чи користування громадянам прямо залежить від належності земельної ділянки до певної категорії. Категорія земель визначає допустимі межі їх цільового використання та умови надання у власність чи користування. 
Так, відповідно до ч.1 ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема, землі сільськогосподарського призначення та землі житлової та громадської забудови (п.п. «а», «б»).
Згідно з ч.3 ст.19 ЗК України земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.
Згідно з ч.3 ст.20 ЗК України категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.
Додатком 59 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 №1051 (далі – Порядок №1051) встановлено Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок.
Відповідно до вказаного Додатку №59 до Порядку №1051 цільовому призначенню: Для городництва, яке визначене позивачем в клопотанні про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідає код КВЦПЗ – 01.07. 
Вказаний КВЦПЗ входить до групи 01 – землі сільськогосподарського призначення (Земельні ділянки сільськогосподарського призначення (земельні ділянки, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей; земельні ділянки, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському господарстві, та інше).
До вказаної групи також належить категорія - Земельні ділянки під сільськогосподарськими будівлями і дворами (01.15).
Відповідно до Додатку №60 до Порядку №1051 переважні (основні) види цільового призначення для категорії функціонального призначення для сільськогосподарські території: 01.01; 01.02; 01.03; 01.04; 01.07; 01.09;04.01; 04.02; 04.03; 04.08; 04.09; 04.10; 04.11; 05.01; 08.01.
Оскільки спірна земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення, відповідачем у спірному рішення не обґрунтовано неможливість її надання з метою ведення городництва. 
Більш того, під час розгляду справи відповідачем не доведено, що земельна ділянка віднесена саме до категорії - Земельні ділянки під сільськогосподарськими будівлями і дворами (01.15).
Із викопіювання доданого до клопотання графічного матеріалу щодо місця розташування земельної ділянки не вбачається наявність на ній будівель чи споруд.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Такого обов`язку відповідач не дотримався, хоча суд створив всі необхідні умови для його належного судового захисту з дотриманням принципів змагальності та офіційного з`ясування всіх обставин справи. 
Відтак, на переконання суду, спірне рішення необґрунтоване.
Тому суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах прийняв спірне рішення з порушенням вимог закону і відповідні доводи позивача є обґрунтованими. 
Отже, спірне рішення підлягає скасуванню, як таке, що прийняте з порушенням підстав його ухвалення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.
На підставі абз.2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі – Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до частин 1, 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Проаналізувавши ст.123 ЗК України п.34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР суд дійшов висновку, що питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач має вирішувати за наслідками розгляду відповідного клопотання на пленарному засіданні.
Отже, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою зі всіма доданими до неї документами та прийняти відповідне рішення з урахуванням вищевказаних мотивів рішення суду.
Позовна вимога зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою задоволенню не підлягає, оскільки стосується втручанням у його дискреційні повноваження щодо розпорядження землею та прийняття конкретного виду рішення, що не відповідає завданню адміністративного суду. 
З огляду на вказане суд дійшов висновку задовольнити позов частково.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і не надав доказів понесених судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу.
Керуючись ст.ст.2-6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Монастирищенської міської ради №28-90/VIIІ від 18.12.2025 “Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду з цільовим призначенням “01.07 Для городництва” орієнтовною площею 0,6000 га в адмінмежах (за межами) с. Шарнопіль Уманського району Черкаської області”.
Зобов`язати Монастирищенську міську раду (19001, Черкаська обл., м. Монастирище, вул. Соборна, буд.117, код ЄДРПОУ 25769919) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 22.08.2025 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду з цільовим призначенням “01.07 Для городництва” орієнтовною площею 0,6000 га в адмінмежах (за межами) с. Шарнопіль Уманського району Черкаської області з усіма доданими документами та у порядку, визначеному законодавством, прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя 	Олексій РІДЗЕЛЬ