Справа №461/10061/23 Головуючий у 1 інстанції: Кітов О.В. 
Провадження №22-ц/811/2596/25Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 
Провадження №22-ц/811/2681/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 травня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.,
з участю: представника позивача – ОСОБА_1 ,
відповідача  ОСОБА_2 , представника третьої
особи  ОСОБА_3 – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5  на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року та рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_9 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Яремко Ростислав Євгенійович,  ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,
встановив:
У листопаді 2023 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2146512746101, вчиненої на підставі нікчемного договору купівлі-продажу від 30.08.2023 року з реєстраційним номером 503864, посвідченого приватним нотаріусом Яремко Р.Є.;
скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2146474246101, вчиненої на підставі нікчемного договору купівлі продажу від 30.08.2023 року з реєстраційним номером 503865, посвідченого приватним нотаріусом Яремко Р.Є.;
скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1381156346101, вчиненої на підставі нікчемного договору купівлі-продажу від 18.09.2023 року з реєстраційним номером 355001, посвідченого приватним нотаріусом Яремко Р.Є.;
витребувати квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2146512746101, у ОСОБА_10 на користь позивачки, як власниці квартири;
витребувати квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2146474246101, у ОСОБА_8 на користь позивачки, як власниці квартири;
витребувати квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1381156346101, у ОСОБА_6 на користь позивачки, як власниці квартири.
Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.10.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. та зареєстрованого в реєстрі за №3273, вона ( ОСОБА_5 ) є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.10.2017 року, номер запису 22871135. 
Також, позивачці на праві приватної власності належать квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 на підставі договорів про участь у фонді фінансування будівництва.
Вказане вище нерухоме майно вибуло з її володіння, шляхом укладення зазначених вище договорів купівлі-продажу квартир на підставі підробленої від її імені довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. та зареєстрованої в реєстрі за №941, якою уповноважено ОСОБА_3 розпоряджатися належним їй на праві власності майном.
На підставі спірних договорів вчинено реєстраційні записи про державну реєстрацію права власності на вказані квартири за відповідачами ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 .
Позивачка стверджувала, що станом на момент оформлення довіреності та укладення договорів не перебувала на території України, не була присутньою при оформленні оспорюваної довіреності, а отже, її волевиявлення на укладення таких правочинів було відсутнє, ні з ОСОБА_3 , ні з приватним нотаріусом особисто не знайома, також, їй стало відомо, що приватного нотаріуса Гнідюка О.Б. пов`язують із низкою скандальних справ, де останній засвідчував довіреності та договори без законних власників майна.
Ураховуючи те, що спірні квартири вибули із власності позивачки незаконно, проти її волі та без її згоди, усі договори купівлі-продажу є нікчемними в силу закону та не потребують визнання їх недійсними, а майно, яке було відчужене на підставі цих договорів, підлягає поверненню їй, шляхом витребування у відповідачів.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 – адвоката Юнко М.В. про витребування доказів.
06.03.2024 року представник позивача ОСОБА_5 – адвокат Юнко М.В. подала до суду клопотання про призначення експертизи. Просила призначити в справі судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручити судовим експертам Львівського НДЕКЦ МВС України, для вирішення питання про належність підпису позивачці у довіреності, виданої від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. та зареєстрованої в реєстрі за №941.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01 серпня 2024 року визнано обов`язковою явку у судове засідання позивачки ОСОБА_5 для відібрання експериментальних зразків в межах заявленого нею клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.
При вирішенні даного питання судом ураховано, що позивачка є ініціатором призначення судової почеркознавчої експертизи і нею не наведено належної аргументації обставин, які перешкоджають їй прибути у судове засідання м. Львова для відібрання у встановленому законом порядку експериментальних взірців почерку та підпису. 
21.08.2024 року представник позивача ОСОБА_5 – адвокат Юнко М.В. подала до суду заяву про забезпечення доказів, шляхом звернення до іноземного суду або іншого компетентного органу щодо проведення почеркознавчої експертизи (за місцем свого проживання в Чеській Республіці у м. Прага), зокрема, просила: звернутись із запитом про надання правової допомоги відповідно до Договору між Україною та Чеською Республікою в цивільних справах від 28.05.2001 року до уповноваженого Центрального органу Чеської Республіки із судовим дорученням про призначення почеркознавчої експертизи компетентною експертною установою (експертом) на території Чеської Республіки в м. Прага та із судовим дорученням про відібрання зразків підпису та об`єктів, зразків для порівняльного дослідження взірців документів.
Окрім того, 21.08.2024 року представник позивача ОСОБА_5 – адвокат Юнко М.В. подала до суду клопотання, в якому просила застосувати до ОСОБА_3 заходи процесуального примусу у виді тимчасового вилучення доказів для дослідження судом – оригіналів довіреностей від 12.11.2018 року та 20.11.2018 року, виданих від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 . 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 серпня 2024 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 березня 2025 року, у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 – адвоката Юнко М.В. про забезпечення доказів відмовлено.
16.10.2024 року представник позивача ОСОБА_5 – адвокат Юнко М.В. повторно звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів, в якій просила: звернутись із запитом про надання правової допомоги відповідно до Договору між Україною та Чеською Республікою в цивільних справах від 28.05.2001 року до уповноваженого Центрального органу Чеської Республіки із судовим дорученням про призначення почеркознавчої експертизи компетентною експертною установою (експертом) на території Чеської Республіки в м. Прага та із судовим дорученням про відібрання зразків підпису та об`єктів, зразків для порівняльного дослідження взірців документів.
В подальшому, 25.03.2025 року представник позивача ОСОБА_5 – адвокат Юнко М.В., з метою забезпечення проведення експертизи, подала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи експериментальних взірців підписів та почерку позивача ОСОБА_5 .
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_5 – адвоката Юнко М.В. про застосування заходів процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів відмовлено.
При цьому, суд виходив, зокрема, із того, що витребовувані ухвалою суду від 15 січня 2024 року докази (оригінали довіреностей від 12.11.2018 року та 20.11.2018 року) у третьої особи ОСОБА_3 відсутні, а знаходяться у третьої особи ОСОБА_9 , представником якого – адвокатом Стиранкою М.Б. такі докази пред`являлись суду в судовому засіданні 14.05.2024 року. 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача ОСОБА_5 – адвоката Юнко М.В. про долучення до матеріалів справи взірців підписів та почерку ОСОБА_5 та про призначення почеркознавчої експертизи; повернуто взірці підписів та почерку ОСОБА_5 .
Відмовляючи у задоволенні вказаних клопотань суд виходив із того, що відібрані експериментальні зразки почерку позивача нотаріусом у Чеській Республіці не є експериментальними взірцями для цілей призначення судом експертизи, а отже, не можуть бути враховані при проведенні експертного дослідження, оскільки нотаріус не є особою (органом), яка/який призначає експертизу, окрім того, при відбиранні взірців та їх посвідченні не дотримані вимоги законодавства, а також позивачкою не надано суду вільні та умовно-вільні взірці підписів та почерку позивачки, не забезпечено позивачкою явку до суду, яку було визнано обов`язково, для відібрання експериментальних взірців почерку та підпису позивачки в межах заявленого нею клопотання про призначення судом почеркознавчої експертизи, без чого таку експертизу не можна провести. 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 – адвоката Юнко М.В. про забезпечення доказів відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд виходив із того, що позивачем не обґрунтовано необхідності забезпечення проведення експертизи іноземним органом в силу підстав, передбачених ч.1 ст.116 ЦПК України (засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим); заява про забезпечення доказів не містить достатнього обґрунтування необхідності забезпечення доказів шляхом звернення із судовим дорученням до іноземного суду Чеської Республіки на підставі ст.116 ЦПК України; достатніх доказів на підтвердження неможливості прибуття позивачки до суду у м. Львів для відібрання зразків підпису з метою проведення почеркознавчої експертизи не надано. При цьому, суд ураховував, що позивачка є ініціатором судового процесу, сам факт її проживання на території Чеської Республіки при наявності збереженого нею громадянства України не може бути достатньою підставою для задоволення клопотання про забезпечення доказів, шляхом звернення до іноземного суду або іншого компетентного органу щодо призначення почеркознавчої експертизи на території Чеської Республіки та відібрання зразків підпису.
Також, суд зазначав, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту нападу на неї у 2021 році в м. Прага, визнання її потерпілою у кримінальному провадженні, розслідування по якому проводиться правоохоронними органами Чеської Республіки, і що існує реальна загроза нападу на неї в Україні, відтак, у позивача відсутні будь-які об`єктивні перешкоди для прибуття до суду для відібрання експериментальних зразків її підпису.
Окрім того, суд враховував, що представник позивача, подаючи до суду 27.11.2023 року позовну заяву, не зазначала про відсутність у позивача такого доказу, як висновок почеркознавчої експертизи, із вказівкою про неможливість подання цього доказу, а лише 06.03.2024 року було подане клопотання про призначення у цій справі судової почеркознавчої експертизи, при цьому, саме представник позивача просила доручити проведення експертизи судовим експертам Львівського НДЕКЦ МВС України, що в м. Львові, жодних застережень щодо неможливості проведення експертизи не території України не вказувалось, як і не заявлялось про неможливість позивача прибути на територію України для відібрання зразків підпису, натомість, лише 21.08.2024 року представником позивача подано заяву про забезпечення доказів, якою позивач фактично просила призначити експертизу на території Чеської Республіки.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова 28 березня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено за недоведеністю та безпідставністю заявлених вимог.
Судові рішення оскаржила позивач ОСОБА_5 , в апеляційній скарзі просила:
- скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року та задовольнити клопотання про долучення до матеріалів справи взірців підписів та почерку позивача ОСОБА_5 , приєднати взірці підписів та почерку позивача ОСОБА_5 до матеріалів справи, задовольнити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи;
- скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року та задовольнити клопотання про застосування до третьої особи ОСОБА_3 заходів процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів для дослідження судом та тимчасово вилучити Залізничним відділом державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції оригінал довіреностей від 12.11.2018 року та від 20.11.2018 року, виданої від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 ;
- скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року та задовольнити клопотання про забезпечення доказів;
- скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
З такими судовими рішеннями позивачка не погоджується, вважає, що вони прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що не видавала довіреності на право розпорядження належним їй на праві власності нерухомим майном, внаслідок використання якої було реалізовано без її відома три квартири, про витребування яких із чужого незаконного володіння вона просить у своєму позові.
Зауважує, що оригінал довіреності судом не досліджувався, такий не був наданий суду, а відтак, суд не міг покликатися на цей доказ в обґрунтування своїх висновків.
Звертає увагу, що зі своєї сторони вона вжила всіх необхідних заходів з метою встановлення обставин справи, однак, суд відмовив у задоволенні усіх її клопотань.
Вказує, що відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Почеркознавча експертиза – це комплекс заходів, що спрямовані на встановлення належності почерку рукопису й підпису конкретній людини, зазвичай, застосовується для визначення справжності підпису або виявлення фальсифікації документа. До основних вимог, які необхідно виконувати при підборі порівняльного матеріалу – зразків, належать достатність та достовірність. 
При цьому, покликається на висновки Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 року у справі №2-6470/11 про те, що на підставі ч.2 ст.1 Гаазької конвенції надані для проведення почеркознавчої експертизи апостильовані документи є офіційними документами, на них поширюються вимоги цієї Конвенції та не розповсюджується вимога легалізації іноземних офіційних документів, а відтак, вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи взірців підписів та почерку ОСОБА_5 і клопотання про призначення почеркознавчої експертизи в даній справі.
Зазначає, що суд першої інстанції не сприяв всебічному та повному з`ясуванню обставин, не врахував норми статті 109 ЦПК України і не встановив, хто з учасників справи ухилився від надання відповідних доказів, зокрема, оригіналу довіреності, не зазначив у мотивувальній частині рішення про визнання чи відмову у визнанні такого факту, для з`ясування якого суд мав би призначити експертизу.
Вважає, що вказані судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2025 року в даній справі.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів, як таку, що відповідно до п.2 ч.1 ст.353 ЦПК України може бути оскаржена окремо від рішення суду.
Інші ухвали, вимоги по яких містяться в прохальній частині апеляційної скарги, не підлягають оскарженню окремо від рішення, тому відповідно до ч.2 ст.353 ЦПК України, заперечення на такі ухвали, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
11.09.2025 року відповідач ОСОБА_7 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апелянта.
Зокрема, зазначає, що оскільки недійсність довіреності, на підставі якої були укладені оспорювані договори купівлі-продажу, не встановлена прямо законом і така не визнана недійсною в судовому порядку, то така довіреність вважається правомірною, протилежне не підтверджено позивачем жодними належними доказами.
Звертає увагу, що на момент посвідчення договору купівлі-продажу квартири довіреність, видана позивачем, була внесена до Єдиного реєстру довіреностей, не була позивачем скасованою та/або відкликаною, тому була чинною, крім того, довіреність містить обов`язковий реквізит відповідно до Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме, посвідчувальний напис нотаріуса Гнідюка О.Б.
Також, наголошує, що відповідно до п.3 Глави 11 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії.
Окремо зазначає, що при зверненні позивача з позовною заявою 27.11.2023 року не було заявлено жодних клопотань про призначення експертизи, натомість, лише 06.03.2024 року представником позивача було подане клопотання про призначення в справі судової почеркознавчої експертизи, яку просила доручити судовим експертам Львівського НДЕКЦ МВС України (у м. Львові), жодних застережень щодо неможливості позивача прибути на територію України для відібрання зразків підпису не заявлялось.
Додає, що позивачка виявила неповагу до суду, не виконавши судове рішення, яке набрало законної сили, і не з`явившись в судове засідання для відібрання експериментальних зразків в межах заявленого нею клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, а із заявою про забезпечення доказів шляхом звернення до іноземного суду або іншого компетентного органу щодо проведення почеркознавчої експертизи звернулася до суду через 9 (дев`ять) місяців з дня пред`явлення позову.
Також, звертає увагу, що після відмови у клопотанні від 21.08.2024 року про забезпечення доказів, позивач повторно 16.10.2024 року подала до суду аналогічного змісту клопотання, притому, що жодних об`єктивних причин для неприбуття позивача в Україну на вимогу суду не було.
Вважає, що дії позивачки свідчать про зловживання нею процесуальними правами у суді першої інстанції з метою затягування розгляду справи.
Окрім того, зазначає, що оригінал довіреності від 20.11.2018 року, реєстровий №941, було оглянуто судом у судовому засіданні 14.05.2024 року, у тому числі й представником позивача, яка жодних зауважень щодо невідповідності між копією довіреності, долученою до матеріалів справи, та оригіналом такої ні в судовому засіданні 14.05.2024 року, ні загалом, під час розгляду справи судом першої інстанції не висловлювала. 
Також, відповідач ОСОБА_2 подала клопотання про закриття апеляційного провадження, відкритого апеляційним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року про відмову у забезпеченні доказів, вказуючи на те, що позивачкою не наведено обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку для подання апеляційної скарги на ухвалу. 
Однак, заявлене клопотання не може бути задоволене, оскільки такої підстави, як вказує відповідач, статтею 362 ЦПК України для закриття апеляційного провадження не передбачено.
В судове засідання апеляційного суду 05.05.2026 року інші учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у їхній відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 14.05.2026 року о 12:50.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення відповідача ОСОБА_7 та представника третьої особи Кульчицького І.М., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
За загальним положенням статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Так, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частиною другою статті 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а згідно з частиною третьою цієї статті, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст.216 ЦК України).
За загальним правилом частини першої статті 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.
Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. 
За вимогами статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Частиною першою статті 237 ЦК України, визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч.3 ст.237 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.
Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ч.1 ст.239 ЦК України).
Статтею 244 ЦК України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Частиною першою статті 245 ЦК України передбачено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.
Судом встановлено, що предметом спору є довіреність (односторонній правочин), яка посвідчена 20.11.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. та зареєстрована в реєстрі за №941.
За змістом цієї довіреності, ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси на всій території України, всіх країнах ЄС (Європейського союзу) та Королівства Іспанії з питань продажу/купівлі/оренди від її імені з правом укладення та підписання договорів купівлі-продажу, актів прийому-передачі, в разі необхідності попередніх договорів, договорів завдатку, договорів про внесення змін, за ціною і на розсуд представника, по будь-яким іншим питанням, пов`язаним з користуванням нерухомим майном, рухомим майном та земельних ділянок розпорядженням/користуванням, будь-яким із дозволених способів (продажем, міною, передачею в найм (оренду), внесенням в статутний капітал юридичної особи тощо) належним їй на праві власності майном.
Цією довіреністю позивач уповноважила ОСОБА_3 укладати на умовах на його розсуд, зокрема, договори купівлі-продажу, одержувати належні їй кошти та майно за укладеними договорами.
Вказана довіреність видана без обмеження повноважень на десять років з правом передоручення.
Довіреність укладена в письмовій формі та посвідчена нотаріально, зареєстрована в реєстрі за №941, у ній міститься підпис ОСОБА_5 .
Таким чином, вказана довіреність за формою відповідає встановленим законом вимогам, а тому підстав для висновку про нікчемність даного правочину немає.
Копія цієї довіреності, з проставленою приватним нотаріусом Яремко Р.Є. відміткою: «згідно з оригіналом», міститься серед документів, наданих приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Яремко Р.Є. на виконання ухвали суду від 15.01.2024 року про витребування доказів, відтак, немає підстав для сумніву у тому, що оригінал довіреності надавався нотаріусу для вчинення нотаріальних дій з посвідчення спірних договорів купівлі-продажу.
Встановлено, що на підставі цієї довіреності приватним нотаріусом Яремко Р.Є. посвідчено договори купівлі-продажу квартир, укладені між ОСОБА_5 , як продавцем, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 , та покупцями ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , а саме:
- договір купівлі-продажу квартири від 30.08.2023 року, зареєстрований в реєстрі за №3715, предметом купівлі-продажу за яким є квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2146512746101); продаж квартири вчинено за 3657000 грн., що еквівалентно 100000 доларів США, які покупець ОСОБА_10 сплатила продавцю до підписання договору (п.п.1, 4 договору);
- договір купівлі-продажу квартири від 30.08.2023 року, зареєстрований в реєстрі за №3721, предметом купівлі-продажу за яким є квартира АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2146474246101), продаж квартири вчинено за 1488100 грн., які покупець ОСОБА_8 сплатив продавцю до підписання договору (п.п.1, 4 договору);
- договір купівлі-продажу від 18.09.2023 року, зареєстрований в реєстрі за №4001, предметом купівлі-продажу за яким є квартира АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1381156346101), продаж квартири вчинено за 5494900 грн., які покупець ОСОБА_6 сплатив продавцю до підписання договору (п.п.1, 4 договору).
Вказані договори укладені в передбаченій законом формі, тому підстав для висновку про їх нікчемність немає.
На підставі вказаних договорів здійснено державну реєстрацію права власності відповідачів на спірні квартири.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_5 зазначала, що на момент посвідчення приватним нотаріусом Гнідюком О.Б. оспорюваної довіреності її не було на території України, однак, ця обставина не підтверджена документально, оскільки у закордонному паспорті позивачки наявна відмітка про виліт з м. Праги 16.11.2018 року.
Окрім того, в судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки підтвердила ту обставину, що позивачка дійсно на момент посвідчення 20.11.2018 року спірної довіреності була в Україні, але у м. Львові, позаяк, довіреність посвідчувалася в м. Києві і в неї не було достатньо часу, щоб туди приїхати, проте, належних доказів на підтвердження цієї обставини, а саме: посвідчення нотаріусом 20.11.2018 року довіреності у відсутності позивачки, – суду не надано.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Обов`язок доказування і подання доказів на підтвердження обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, передбачений частиною першою статті 81 ЦПК України.
Разом з тим, заперечуючи підписання довіреності, на підставі якої були укладені спірні договори купівлі-продажу квартир, позивачкою не доведено, що вона, як сторона правочину, була позбавлена можливості отримати у приватного нотаріуса копію довіреності, щоб пересвідчитися у її законності, в тому числі й шляхом проведення почеркознавчої експертизи.
В цьому контексті, колегія суддів звертає увагу на положення статті 8 Закону України «Про нотаріат», якою передбачено, що довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються в нотаріуса, видаються виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.
Однак, в матеріалах справи відсутні звернення позивачки особисто або через довірену особу до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Яремко Р.Є. про надання копій документів щодо посвідчених ним правочинів, за якими позивачка виступала стороною договору.
Окрім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, звертаючись до суду із позовною заявою 27.11.2023 року, позивач не зазначала про відсутність у неї такого доказу як висновок почеркознавчої експертизи із вказівкою про неможливість подання цього доказу, а лише 06.03.2024 року подала до суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, в якому просила доручити проведення експертизи судовим експертам Львівського НДЕКЦ МВС України (у м. Львові), жодних застережень щодо неможливості проведення експертизи не території України позивач не вказувала, як і не заявляла про неможливість прибути на територію України для відібрання взірців підпису, притому, що презюмується про обізнаність позивачки у необхідності відбирання експериментальних взірців підпису та почерку для проведення такого виду експертизи, оскільки позивачці надавалася професійна правнича допомога і такі клопотання від імені позивачки подавалися кваліфікованими адвокатами.
Також необхідно зазначити, що лише після визнання судом першої інстанції ухвалою від 01 серпня 2024 року явки позивача в судове засідання обов`язковою для відібрання експериментальних взірців підпису в межах заявленого нею клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, позивачка подала заяву від 21.08.2024 року про забезпечення доказів в порядку статті 116 ЦПК України, однак, у задоволенні такої заяви позивачці було відмовлено ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 серпня 2024 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 березня 2025 року.
16.10.2024 року представник позивача ОСОБА_5 – адвокат Юнко М.В. повторно звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів, в якій повторно просила: звернутись із запитом про надання правової допомоги відповідно до Договору між Україною та Чеською Республікою в цивільних справах від 28.05.2001 року до уповноваженого Центрального органу Чеської Республіки із судовим дорученням про призначення почеркознавчої експертизи компетентною експертною установою (експертом) на території Чеської Республіки в м. Прага та із судовим дорученням про відібрання зразків підпису та об`єктів, зразків для порівняльного дослідження взірців документів.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 – адвоката Юнко М.В. про забезпечення доказів відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд виходив із того, що позивачем не обґрунтовано необхідності забезпечення проведення експертизи іноземним органом в силу підстав, передбачених ч.1 ст.116 ЦПК України (засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим); заява про забезпечення доказів не містить достатнього обґрунтування необхідності забезпечення доказів шляхом звернення із судовим дорученням до іноземного суду Чеської Республіки на підставі ст.116 ЦПК України; достатніх доказів на підтвердження неможливості прибуття позивачки до суду у м. Львів для відібрання зразків підпису з метою проведення почеркознавчої експертизи не надано. При цьому, суд ураховував, що позивачка є ініціатором судового процесу, сам факт її проживання на території Чеської Республіки при наявності збереженого нею громадянства України не може бути достатньою підставою для задоволення клопотання про забезпечення доказів, шляхом звернення до іноземного суду або іншого компетентного органу щодо призначення почеркознавчої експертизи на території Чеської Республіки та відібрання зразків підпису.
Також, суд зазначав, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту нападу на неї у 2021 році в м. Прага, визнання її потерпілою у кримінальному провадженні, розслідування по якому проводиться правоохоронними органами Чеської Республіки, і що існує реальна загроза нападу на неї в Україні, відтак, у позивача відсутні будь-які об`єктивні перешкоди для її прибуття до суду для відібрання експериментальних зразків її підпису.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки підстави та порядок забезпечення доказів визначений статтею 116 ЦПК України. 
Так, зокрема, частиною першою статті 116 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Згідно з ч.2 ст.116 ЦПК України, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви (ч.3 ст.116 ЦПК України).
Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу (ч.4 ст.116 ЦПК України).
Підстави і порядок звернення суду України із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави визначені у статті 498 ЦПК України. 
Згідно з ч.1 ст.498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі – іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.2 ст.502 ЦПК України, доручення суду про виконання певних процесуальних дій стосовно громадянина України, який проживає на території іноземної держави, може бути виконано працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України у відповідній державі, якщо це передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У разі вчинення певних процесуальних дій складається протокол, що підписується особою, стосовно якої вчинені процесуальні дії, та особою, яка вчинила процесуальні дії, і скріплюється печаткою відповідної закордонної дипломатичної установи України. У протоколі зазначаються день, час і місце виконання доручення.
Статтею 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України. Доручення судів України про вручення документів громадянам України, які постійно проживають за кордоном, або отримання від них доказів на території іноземної держави можуть бути виконані консульською посадовою особою України відповідно до міжнародних договорів України або в іншому порядку, що не суперечить законодавству держави перебування.
Згідно з п.2 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право», іноземний елемент – це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.
Встановлено, що 06.03.2024 року представником позивача подано до суду клопотання про призначення в даній справі судової почеркознавчої експертизи, виконання якої представник позивача просила доручити судовим експертам Львівського НДЕКЦ МВС України (у м. Львові).
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01 серпня 2024 року визнано обов`язковою явку в судове засідання позивача ОСОБА_5 для відібрання експериментальних зразків у межах заявленого нею клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.
При цьому, жодних застережень щодо неможливості проведення експертизи на території України не вказувалось, як і не заявлялось про неможливість позивача прибути на територію України для відібрання експериментальних взірців підпису.
Натомість, стороною позивача подано до суду заяву про забезпечення доказів у даній справі, шляхом направлення судового доручення у порядку статті 498 ЦПК України про призначення почеркознавчої експертизи компетентною експертною установою (експертом) на території Чеської Республіки, тобто за місцем проживання позивачки.
Однак, як того вимагає норма статті 116 ЦПК України, підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, стороною позивача не доведено.
Суд першої інстанції правильно зауважив, що перешкод у проведенні такої експертизи на території України не встановлено, а відтак, визначених процесуальним законом підстав для звернення суду України із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави для проведення цієї процесуальної дії на території іншої держави в порядку забезпечення доказів – немає.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для задоволення такого клопотання, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного питання, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – залишити без змін.
Отже, з огляду на те, що позивачкою не використано надану їй можливість провести експертизу в рамках даної справи для вирішення питання належності їй підпису на оспорюваній довіреності, не виконано вимогу суду з`явитись у судове засідання для відібрання експериментальних взірців підпису та почерку, а також не надано жодного документа з вільними взірцями підпису та почерку, що унеможливлює проведення такого виду експертизи, а інші наявні в матеріалах справи докази не підтверджують того факту, що посвідчена приватним нотаріусом Гнідюком О.Б. довіреність, яка була використана для укладення спірних договорів купівлі-продажу, не підписана позивачкою ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачкою обставин, на які вона покликалась як на підставу позовних вимог.
Колегія суддів відхиляє доводи позивача про не застосування судом першої інстанції статті 109 ЦПК України до учасників справи, які ухиляються надати оригінал довіреності для проведення експертизи, оскільки такого факту судом не встановлено, позаяк, сама позивачка не вчинила необхідних дій для реалізації заявленого нею клопотання про призначення експертизи.
Таким чином, не здобувши жодного доказу, який би підтверджував обставини, якими позивачка обґрунтовувала свої вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог позивачки, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_5 залишити без задоволення. 
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року та рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, в частині рішення може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, а в частині ухвали – оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Повний текст постанови складений 19 травня 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич