Дата документу 13.05.2026	Справа № 554/3259/26	
 	Провадження № 2/554/2788/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді - Савченко Л.І.
за участю секретаря судового засідання-Титаренко Д.В.,
позивача – ОСОБА_1 , представника відповідача – Лисих Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Полтаві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ПрАТ «Водафон Україна» про стягнення грошових коштів,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Водафон Україна», у якому просив стягнути з відповідача на його користь помилково перераховані грошові кошти, а також інфляційні втрати, три відсотки річних та неустойку (пеню) за несвоєчасне повернення боргу на загальну суму 2405 грн.65 коп. за весь період невиплати (затримки або прострочення суми повернення), основного боргу в сумі 2035 грн. з 05.09.2025 по 09.03.2026 р., інфляційне збільшення боргу – 51,35 грн., неустойку (пеню) – 288,19 грн., та три відсотки річних – 31, 11 грн.
В обґрунтування позову вказав, що 02.09.2025 року він при поповненні рахунку на телефон « НОМЕР_1 , який належить йому, для підключення тарифу «Рік без абонплат» «Vodafone Light+» помилково надіслав суму 2035 грн. на р/р НОМЕР_2 , ІНП/ЄДРПОУ 14333937 ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ, що належить АТ «Водафон Україна» для поповнення номера телефону НОМЕР_3 (різниця в останній цифрі номера), який належить іншій особі. Позивач зазначає, що зрозумівши, що він вчинив помилкову платіжну операцію на поповнення рахунку, перерахувавши зазначену суму коштів на інший номер телефону, повторно, через деякий час, перерахував потрібну суму коштів 2035 грн. для поповнення свого телефону НОМЕР_1 та о 20.30 послуга «Рік без абонплат» «Vodafone Light+» була підключена. 03.09.2025 р. він звернувся до Центру продажу та обслуговування Vodafone в м. Полтаві із заявою про помилково перераховані кошти на інший номер телефону. 05.09.2025 року він зателефонував до Центру дистанційного обслуговування абонентів та оператор ОСОБА_2 підтвердила, що його заявка прийнята і через декілька днів кошти будуть повернуті на його р/р. Оскільки 10.09.2025 р. кошти не були повернуті, він звернувся до Центру дистанційного обслуговування абонентів та йому стало відомо, що кошти із номера телефону № НОМЕР_3 , що належати іншій особі, зняті, що підтвердила і власниця вказаного номеру телефону. Позивач стверджує, що належні йому кошти в сумі 2035 грн. на його рахунок НОМЕР_4 АТ «Укрсиббанк» до цього часу не повернуті, а перебувають у чужому незаконному володінні АТ «Водафон Україна». Відповідач в порушення вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги» при отриманні помилково перерахованих коштів зобов`язаний був повернути грошові кошти протягом трьох робочих днів від дати надходження спеціального повідомлення (заяви) від надавача платіжних послуг (банківської установи) платника. Позивач зазначає, що ним 10.09.2025 року , з метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача була надіслана претензія з вимогою повернення помилково сплачених коштів в сумі 2035 грн. із р/р НОМЕР_2 , ІНП/ЄДРПОУ 14333937 ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ на р/р НОМЕР_4 АТ «Укрсиббанк». Позивач звертає увагу, що він вимагав повернути помилково надіслані кошти на його банківський рахунок і жодного слова про поповнення мобільного номеру телефона НОМЕР_1 , оскільки така необхідність минула 02.09.2025 р. ОСОБА_1 зазначає, що його претензія про повернення помилково надісланих коштів не була задоволена. Стверджує, що діями відповідача йому завдана значна матеріальна шкода, яка підлягає відшкодуванню в повному обсязі. 
Ухвалою суду від 12 березня 2026 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, які останнім усунуто в строк вказаний в ухвалі суду.
Ухвалою суду від 06 квітня року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
21 квітня 2026 року від представника відповідача АТ «Водафон Україна» - Лисих Р.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача зазначає, що 03.09.2025 р. позивач звернувся в офіс (центр обслуговування абонентів за адресою м. Полтава, вул. Європейська, 21) з Заявою про повернення помилково сплачених коштів на інший номер телефону, зазначаючи, що при поповнені рахунку телефонного номеру    НОМЕР_5 , який належить йому (яким він користується) помилково надіслав суму у розмірі 2035,00грн. на номер телефону 095-201-21-45, який належить іншій особі (не знаходиться в користуванні Позивача), та просив повернути йому помилково сплачені кошти з рахунку ПрАТ «ВФ УКРАЇНА», що відкритий та обслуговується а АТ «Райффайзен Банк» на його картковий рахунок в АТ «УКРСИББАНК». 04.09.2025. вже о 08 год.44 хв. ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» було оброблено Заяву Позивача, виявлений вірний номер 095-501-21-45 (а не 095-201-21-45), на який Позивач помилково перерахував кошти (поповнив баланс рахунку), відкориговано баланс (перенесено суму 2035,00 грн. на баланс (рахунок) номера 095-201-21-44) згідно цільового призначення вказаного Позивачем при здійсненні переказу «поповнення мобільного». 10.09.2025 р. засобами поштового зв`язку Позивач звернувся до ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» з Претензією щодо повернення помилково сплачених коштів на інший номер телефону (надалі - Претензія) зазначаючи, що при поповнені рахунку телефонного номеру 095-201-21-44, який належить йому (яким він користується), помилково надіслав суму у розмірі 2035,00грн. на номер телефону 095-201-21-45, який належить іншій особі (не знаходиться в користуванні Позивача), зазначив що кошти у розмірі 2035,00грн на його рахунок в АТ «УКРСИББАНК» не повернуті та просив повернути йому помилково сплачені кошти з рахунку Відповідача, що відкритий та обслуговується а АТ «Райффайзен Банк» на його картковий рахунок в АТ «УКРСИББАНК». 17.09.2025р. фахівцями ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» була оброблена Претензія, сформована та надіслана Позивачу відповідь, в якій серед іншого вказувалося, що звернення щодо помилкових поповнень здійснюється в індивідуальному порядку, як лояльність, при виконанні таких основних умов:- номери обслуговуються в мережі Vodafone Україна;- перенесення коштів на потрібний платнику номер можливе лише, якщо відмінність між номерами є незначною;- сума для переносу не може перевищувати поточний залишок на рахунку номера, на який фактично надійшло поповнення. Також було підтверджено, що 02.09.2025р. на рахунок номера 095-501-21- 45 надійшов платіж на суму 2035,00 грн, відповідно до наданої Позивачем квитанції. На наступний день (04.09.2025р.) фахівці ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» прийняли Заяву щодо зарахування помилкового поповнення на правильний номер. Цей запит був опрацьований 04.09.2025 року, в результаті сума 2035,00грн була перенесена на рахунок номера 095-201-21-44. 
Додатково ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» ще раз наголосило на важливості контролю правильності внесення даних з боку Позивача при поповненні рахунку в майбутньому та додатково проінформувало Позивача, що номер 095-201- 21-44 обслуговується за умовами тарифного плану «Vodafone SuperNet Start+», а не «Vodafone Light+», та шо в зазначеному тарифному пакеті вартість послуги «Рік без абонплат» становить 2600,00 грн/рік (з ПДВ та ПФ), та що Позивач може допоповнити рахунок і підключити зазначену набравши комбінацію *365# і виклик або через систему My Vodafone на сайті my.vodafone.ua або в однойменному мобільному застосунку для iOS чи Android.
31.03.2026 р. (тобто майже 6 місяців після вищезазначених подій) Позивач звернувся до ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» з Позовною заявою, в якій серед іншого опису подій зазначає, що при поповнені рахунку телефонного номеру НОМЕР_1 , який належить йому (яким він користується), помилково надіслав суму у розмірі 2035,00 грн. на номер телефону НОМЕР_3 , який належить іншій особі (не знаходиться в користуванні Позивача), зазначивши, що номер телефону НОМЕР_5 , на який як йому відомо перевели зазначені кошти, йому взагалі не відомий та належить іншій особі/особам. Представник відповідача у відзиві звертає увагу суду, що позивач у наданих процесуальних документах та доказах оперує різними телефонними номерами (загалом чотирма). Подані позивачем як докази по справі «Заява» та «Претензія» містять вже свідомо змінені позивачем телефонні номери, які відрізняються від даних, зазначених позивачем у первинних зверненнях до ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» (095-201-21-44 виправлений на 095-501-21-44, 095-201-21-45 виправлений на 095-501-21-45), у зв`язку з чим такі документи не відповідають їх оригінальному змісту. Представник відповідача стверджує, що за відсутності надходження до ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» повідомлення від банківської установи (в якій обслуговувався Позивач) про виконання помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, у відповідача були відсутні будь-які правові підстави по ініціюванню платіжної операції на еквівалентну суму коштів (2035,00 грн.) на користь такого надавача платіжних послуг (тобто банківської установи), а тим паче на картковий рахунок Позивача. За відсутності заяв від попередньо ідентифікованих користувача(ів) номерів ( а саме: 095-201-21-44, 095-201- 21-45, НОМЕР_3 , 095-501-21-44) про відмову від передплачених послуг та/або припинення дії договору або перенесення номера та переходу до іншого постачальника електронних комунікаційних послуг - у відповідача були відсутні будь-які правові підстави по ініціюванню платіжної операції по поверненню суми 2035,00 грн. на розрахунковий рахунок позивача. З урахуванням приписів чинного законодавства та за відсутності достатніх і необхідних документів, що унеможливлювали повернення коштів безпосередньо на розрахунковий рахунок позивача, з метою виправлення помилкового переказу, здійсненого позивачем, а також запобігання втраті перерахованих коштів (їх використанню користувачем помилкового номера), - вбачається, що ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» було позбавлено будь-якого іншого передбаченого законом правового механізму для вчинення відповідних дій, окрім як здійснити перенесення коштів у розмірі 2035,00 грн. на рахунок номера НОМЕР_5 , який був зазначений самим Позивачем у Заяві, а потім і у Претензії, як його правильний (коректний) номер. З вищезазначеного вбачається, законність та обґрунтованість дій ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» по списанню з балансу особового рахунку НОМЕР_3 суми у 2035,00 грн. та здійснення перенесення цих коштів саме на рахунок номера НОМЕР_5 . Наявність діючих договорів з необособленими особами (анонімними абонентами) на обслуговування номерів НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_3 , НОМЕР_1 та враховуючи призначення платежу «поповнення мобільного», зазначення Позивачем в Заяві та Претензії номеру 095-201-21-44, як такого, що ним використовується, перенесення Відповідачем коштів у розмірі 2035,00грн. на рахунок номера НОМЕР_5 - повністю виключає безпідставність набуття або збереження Відповідачем майна (коштів у розмірі 2035,00грн.) без достатньої правової підстави, а відповідно до зазначених відносин не може застосовуватися приписи статті 1212 ЦК України (а.с.38-45).
27 квітня 206 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив , у якому зазначив, що заперечення у відзиві є необґрунтованими та безпідставними. Позивач вкотре наголошує, що у своїй претензії він просив повернути йому помилково сплачені кошти на банківський рахунок і в жодному документі не заявляв вимог про повернення коштів не якийсь номер телефону (а.с.58-60).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав аналогічні пояснення до викладених в позовній заяві.
Представник відповідача ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» - Лисих Р.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. 
Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 02.09.2025 р. ОСОБА_1 на рахунок НОМЕР_2 , ІНП/ЄДРПОУ НОМЕР_7 ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ, що належить АТ «Водафон Україна» здійснено платіж в сумі 2035 грн., призначення платежу: поповнення мобільного НОМЕР_8 , що підтверджується квитанцією № 232255483 АТ «Укрсиббанк» (а.с.10).
02.09.2025 р. ОСОБА_1 на рахунок НОМЕР_2 , ІНП/ЄДРПОУ НОМЕР_7 ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ, що належить АТ «Водафон Україна» здійснено платіж в сумі 2035 грн., призначення платежу: поповнення мобільного НОМЕР_9 , що підтверджується квитанцією № 232256902 АТ «Укрсиббанк» (а.с.11).
03.09.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до АТ «Водафон Україна» із заявою про повернення помилково сплачених коштів на інший номер телефону НОМЕР_6 , який належить іншій особі, замість вірного номеру НОМЕР_5 , який належить йому, у якій зазначив, що помилково надіслав кошти у сумі 2035 грн. на номер телефону, який належить іншій особі. У вказаній заяві просив повернути йому помилково сплачені кошти в сумі 2035 грн. із р/р НОМЕР_2 , ІНП/ЄДРПОУ 14333937 ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ на рахунок НОМЕР_4 АТ «Укрсиббанк» № картки НОМЕР_10 (а.с.48)
10.09.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до АТ «Водафон Україна» із претензією щодо повернення помилково сплачених коштів на інший номер телефону НОМЕР_6 , який належить іншій особі, замість вірного номеру НОМЕР_5 , який належить йому, у якій вказав, що помилково сплачені кошти в сумі 2035 грн. на його банківський рахунок НОМЕР_4 АТ «Укрсиббанк» не повернуті. Просив розглянути його претензію та повернути помилково сплачені кошти на його банківський рахунок (а.с.13-14).
17.09.2025 р. представником ПрАТ «Водафон Україна» ОСОБА_1 надіслано лист, у якому роз`яснено умови та порядок виконання звернень щодо помилкових поповнень. Крім того, у листі повідомлено, що 02.09.2025 на рахунок номера   НОМЕР_11 5 надійшов платіж на суму 2035 грн., відповідно до наданої ОСОБА_1 квитанції. На наступний день фахівцями ПрАТ «Водафон Україна» було прийнято заяву ОСОБА_1 щодо зарахування помилкового поповнення на правильний номер. Цей запит був опрацьований 04.09.2025 р., в результаті сума 2035 грн. була перенесена на рахунок номера   НОМЕР_12 4 . Додатково інформовано, що номер 0952010244 обслуговується за умовами тарифного плану «Vodafone SuperNet Start+», а не «Vodafone Light+». Крім того, ОСОБА_3 повідомлено, що у його пакеті вартість послуги «Рік без абонплат» становить 2600 грн./рік ( з ПДВ та ПФ) та зазначено, що він може допоповнити рахунок і підключити її набравши комбінацію *365# і виклик або через систему My Vodafone або в однойменному мобільному за стосунку (а.с.15).
З копії довідки ПрАТ «Водафон Україна» вбачається, що номер НОМЕР_13 у період з 01.09.2025 р. по 06.04.2026 р. обслуговувався в мережі за тарифним планом Vodafone SuperNet Start+. З довідки вбачається, що 04.09.2025 р. за вказаним номером було здійснено поповнення на суму 2035 грн. Відповідно до інформації, яка міститься в білінговій системі номери: +380952012144, +380952012145, +380955012145,+380955012144 – обслуговуються (отримують електронні комунікаційні послуг) в мережі ПрАТ «Водафон Україна» попередньої оплати послуг, без укладення договору в письмовій формі , знеособлено, тобто такі Абоненти є анонімними для ПрАТ «Водафон Україна» (а.с.47).
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
На підставі ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно п.2 ч.1 ст.2 Закону України "Про електронні комунікації" абонентна плата - фіксований платіж, який може встановлювати постачальник електронних комунікаційних послуг для абонента за доступ на постійній основі до електронних комунікаційних послуг незалежно від факту їх отримання.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.2 Закону України "Про електронні комунікації" вартість пакета послуг - плата, що встановлюється за користування пакетом послуг протягом часу, визначеного тарифним планом, та може бути незалежна від фактичного обсягу споживання електронних комунікаційних послуг, визначеного пакетом послуг.
Згідно ч.1 ст.106 Закону України "Про електронні комунікації" принципи ціноутворення у сфері електронних комунікацій: 1) встановлення тарифів на конкурентному ринку на основі попиту та пропозицій; 2) уникнення перехресного субсидування одних електронних комунікаційних послуг за рахунок інших; 3) залежність рівня тарифів від рівня якості електронних комунікаційних послуг.
Розрахунки за електронні комунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання електронних комунікаційних послуг між постачальником електронних комунікаційних послуг та споживачем (ч.2 ст.106 Закону України "Про електронні комунікації").
Згідно ч.1 ст.107 Закону України "Про електронні комунікації" кінцеві користувачі послуг під час замовлення та/або отримання електронних комунікаційних послуг мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) вільний доступ до електронних комунікаційних послуг; 3) безпеку електронних комунікаційних послуг (згідно з договором про надання електронних комунікаційних послуг); 4) вільний вибір постачальника електронних комунікаційних послуг; 5) вільний вибір виду та кількості електронних комунікаційних послуг, які пропонуються постачальниками електронних комунікаційних послуг, у тому числі на отримання за наявності технічної можливості окремої електронної комунікаційної послуги (не в складі пакета послуг); 6) безоплатне отримання від постачальника електронних комунікаційних послуг вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання електронних комунікаційних послуг; 7) своєчасне і якісне одержання електронних комунікаційних послуг на умовах, визначених договором; 8) отримання від постачальника електронних комунікаційних послуг наявних відомостей щодо наданих електронних комунікаційних послуг у порядку, визначеному законодавством; 9) скорочення постачальником електронних комунікаційних послуг доступу кінцевого користувача до окремих видів електронних комунікаційних послуг на підставі його заяви; 10) повернення від постачальника електронних комунікаційних послуг невикористаної частки коштів у разі відмови від передплачених електронних комунікаційних послуг у випадках і порядку, визначених правилами надання і отримання цих послуг та договором про надання електронних комунікаційних послуг; 11) відмову від електронних комунікаційних послуг у порядку, встановленому договором про надання електронних комунікаційних послуг; 12) відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання чи неналежного виконання постачальником електронних комунікаційних послуг обов`язків, передбачених договором про надання електронних комунікаційних послуг чи законодавством; 13) оскарження неправомірних дій постачальників електронних комунікаційних послуг шляхом звернення до суду або уповноважених державних органів; 14) відмову від оплати електронної комунікаційної послуги, яку вони не замовляли; 15) отримання інформації щодо можливості та порядку відмови від замовленої електронної комунікаційної послуги; 16) безоплатне отримання від постачальника електронних комунікаційних послуг рахунків за надані електронні комунікаційні послуги. Електронні комунікаційні послуги, що надаються знеособлено (анонімно), розшифруванню не підлягають; 17) перенесення номера; 18) інші права, визначені законодавством України та договором про надання електронних комунікаційних послуг.
Як встановлено судом, що і не заперечувалось сторонами в судовому засіданні позивач направив відповідачу претензію , у якій просив повернути йому помилково сплачені грошові кошти.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України .
Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України , у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 , частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України .
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.
Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.
Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18).
Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі N 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі N 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі N 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі N 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі N 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі N 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі N 639/6422/21.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідачем не спростовано твердження позивача про неналежне виконання претензії, а саме повернення помилково сплачених коштів саме на банківський рахунок вказаний у зазначеній претензії. Крім того, відповідачем не доведено, що позивач був проінформований про неможливість повернення надмірно сплачених коштів у спосіб визначений позивачем у своїй претензії, а саме повернення коштів на розрахунковий рахунок позивача у банківській установі. Така можливість проінформувати позивача у відповідача існувала, враховуючи, що позивач вказав у своїй претензії свою адресу, не зважаючи на помилково вказаний номер телефону, який належить іншій особі. Суд також вважає, що доводи відповідача про помилкове зазначення позивачем іншого номеру телефону, який позивачу не належить, на який були перераховані кошти відповідачем, не спростовують доводів позивача, що кошти не були повернуті саме на розрахунковий рахунок, з якого був здійснений переказ поповнення та який вказував позивач. Також суд вважає неспроможним твердження відповідача про ненадходження до ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» повідомлення від банківської установи (в якій обслуговувався Позивач) про виконання помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, оскільки позивач не повідомлявся відповідачем про необхідність надання такого повідомлення.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача помилково перерахованих коштів в сумі 2035 грн. 
У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року № 910/22034/15 зроблено висновок, що ст.625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої ст.625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Перевіривши розрахунки за період з 05.09.2025 р. по 09.03.2026 р., інфляційних втрат в сумі 51,35 грн. та 3% річних у сумі 31, 11 грн. (а.с.27), суд вважає їх правильними, а позовні вимоги в цій частині такими, що також підлягають задоволенню.
Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Наведений розрахунок неустойки (пені) позивачем за період з 05.09.2025 р. по 09.03.2026 р. у сумі 288, 19 грн. (а.с.27) є вірним, відповідачем не спростований, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1331,20 грн. (а.с.28).
Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов  ОСОБА_1 до ПрАТ «Водафон Україна» про стягнення грошових коштів - задовольнити.
Стягнути з ПрАТ «Водафон Україна» на користь  ОСОБА_1  помилково перераховані кошти в сумі 2035 грн. , за період з 05.09.2025 року по 09.03.2026 року інфляційне збільшення боргу у сумі 51,35 грн., три відсотки річних у сумі 31.11 грн., а також неустойку (пеню) у сумі 288,19 грн., а всього 2405 грн.65 коп.
Стягнути з ПрАТ «Водафон Україна» на користь  ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 1331 грн. 20 коп. 
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Позивач -  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_14 .
Відповідач – Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» , місце знаходження: м. Київ, вул. Лейпцизька,15 , код ЄДРПОУ - 14333937.

Суддя           Л.І.Савченко