ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 727/4546/25
провадження № 61-2457св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого- Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Буковинський державний медичний університет,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Федорюк Анатолій Леонідович, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 вересня 2025 року, ухвалене у складі суддіЛітвінової О. Г., та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 січня 2026 року, ухвалену у складі колегії суддів:Перепелюк І. Б., Литвинюк І. М. Одинака О. О.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Буковинського державного медичного університету про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі.
Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що відповідно до наказу Буковинського державного медичного університету від 28 жовтня 2002 року № 195-к її було прийнято на посаду бухгалтера ІІ категорії господарського складу з 01 листопада 2002 року.
Відповідно до наказу Буковинського державного медичного університету від 11 грудня 2019 року № 407-л ОСОБА_1 було переведено на посаду провідного бухгалтера бухгалтерської служби з 01 січня 2020 року з посадовим окладом 3 496 грн.
Згідно з наказом Буковинського державного медичного університету від 09 жовтня 2023 року № 328-л ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного бухгалтера бухгалтерської служби у зв`язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 жовтня 2024 року у справі № 727/11991/23 цей наказ було скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді. Це рішення суду набрало законної сили. 
Наказом ректора Буковинського державного медичного університету від 06 січня 2025 року № 60-АДМ ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни та неодноразове невиконання посадових обов`язків.
12 лютого 2025 року наказом ректора Буковинського державного медичного університету № 51-АДМ ОСОБА_1 знову оголошено догану за порушення трудової дисципліни.
Наказом ректора Буковинського державного медичного університету від 12 березня 2025 року № 60-л ОСОБА_1 було звільнено. Позивачка вважала звільнення незаконним, оскільки виконувала свої обов`язки належним чином.
Враховуючи викладене, на підставі статей 21, 139, 147-149 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Буковинського державного медичного університетувід 12 березня 2025 року № 60-к про звільнення ОСОБА_1 та поновити її на раніше займаній посаді.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність звільнення позивачки на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, встановивши факт систематичного невиконання ОСОБА_1 її посадових обов`язків. Судом підтверджено, що після застосування попередніх доган позивачка продовжувала вчиняти нові дисциплінарні проступки, що свідчить про триваючу протиправну поведінку та виключає подвійне стягнення за одне й те саме порушення. Враховуючи характер, ступінь тяжкості та кількість зафіксованих проступків, роботодавець дотримався процедури, передбаченої статтями 147-149 КЗпП України, тоді як доводи ОСОБА_1 щодо надання їй вказівок, не передбачених посадовою інструкцією, не знайшли підтвердження під час судового розгляду справи.
Суд застосував норми КЗпП України, а також релевантну судову практику, зокрема позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. РішенняШевченківського районного суду м. Чернівців від 12 вересня 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , враховуючи, що у діях позивачки вбачається систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї Посадовою інструкцією та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також ігнорування робочих завдань і розпоряджень роботодавця. Як наслідок, 12 березня 2025 року наказом № 60-к провідного бухгалтера ОСОБА_1 було звільнено з посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що звільнення відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства України. Матеріали справи, зокрема низка доповідних записок, підтверджують неодноразове виявлення упущень у роботі ОСОБА_1 . Ці докази доводять систематичність порушень трудової дисципліни та спростовують твердження позивачки про належне виконання нею своїх посадових обов`язків.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
25 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Федорюк А. Л., звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 січня 2026 року (повний текст якої складено 26 січня 2026 року).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2026 року справу призначено судді-доповідачеві Ступак О. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Сакара Н. Ю. 
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Вимоги ухвали Верховного Суду від 04 березня 2026 року виконано.
Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано із суду першої інстанції матеріали цивільної справи № 727/4546/25.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2026 року, у зв'язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Ступак О. В., на підставі службової записки Голови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Червинської М. Є., справу призначено судді-доповідачу Черняк Ю. В., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д.
31 березня 2026 року матеріали цивільної справи № 727/4546/25 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2026року справу призначено до судового розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Федорюк А. Л., просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 січня 2026 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 18 червня 2018 року у справі № 396/1560/16-ц, від 20 травня 2020 року у справі № 754/4355/17, від 26 лютого 2021 року у справі № 264/4512/18, від 07 липня 2021 року у справі № 587/2051/18, від 02 лютого 2022 року у справі № 705/539/21, від 25 жовтня 2022 року у справі № 487/1491/21, від 21 червня 2023 року у справі № 212/5018/20, від 21 серпня 2025 року у справі № 751/2190/24 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Обґрунтовуючи незаконність оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_1 вказує, що суди помилково визначили зміст посадових обов`язків позивачки на підставі інструкції від 30 грудня 2016 року за іншою посадою, проігнорувавши факт переведення ОСОБА_1 на посаду провідного бухгалтера з 01 січня 2020 року та не встановивши факт її ознайомлення з актуальною інструкцією під підпис. Окрім того, суди визнали «порушення» за рахунками Плану рахунків підприємств (наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку та Інструкції про його застосування» № 291 від 30 листопада 1999 року), хоча Буковинський державний медичний університет як суб`єкт держсектору з 01 січня 2017 року застосовує План рахунків у державному секторі (наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку в державному секторі» № 1203 від 31 грудня 2013 року) та Порядок його застосування (наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження типової кореспонденції субрахунків бухгалтерського обліку для відображення операцій з активами, капіталом та зобов`язаннями розпорядниками бюджетних коштів та державними цільовими фондами» № 1219 від 29 грудня 2015 року), що робить інструкцію 2016 року юридично непридатною. Також судами не було перевірено дотримання процедури й строків застосування стягнень згідно зі статтями 148, 149 КЗпП України та не досліджено законність попередніх доган як обов`язкової умови «систематичності» для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Водночас суди безпідставно легалізували доказову базу «комісії» з невизначеними повноваженнями, не надавши належної оцінки допустимості таких матеріалів як доказів дисциплінарного проступку.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду 24 березня 2026 року, Буковинський державний медичний університет заперечує проти доводів ОСОБА_1 , просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 січня 2026 року - без змін.
Відповідач наголошує, що посадові обов`язки ОСОБА_1 визначені посадовою інструкцією бухгалтера І категорії від 21 вересня 2016 року, з якою вона ознайомлена та якою керувалася в роботі.
Суди встановили, що позивачку за невиконання посадової інструкції двічі притягували до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган. ОСОБА_1 ці накази не оскаржувала, що свідчить про її згоду з виявленими порушеннями.
Однак після накладення стягнень вона не зробила належних висновків і не змінила ставлення до своїх обов`язків. Розуміючи протиправність своїх дій, ОСОБА_1 продовжила порушувати трудову дисципліну.
Наказом ректора Буковинського державного медичного університету від 12 березня 2025 року № 60-л ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Суди попередніх інстанцій ретельно дослідили докази, що стали підставою для звільнення, та ухвалили вмотивовані рішення про законність дій університету, підтвердивши дотримання процедури притягнення ОСОБА_1 до відповідальності. Також суди першої та апеляційної інстанцій встановили факт систематичного невиконання ОСОБА_1 посадових обов`язків, що і стало причиною її звільнення.
Інші процесуальні звернення
У письмових поясненнях, поданих 06 квітня 2026 року до Верховного Суду,  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Федорюк А. Л., просила врахувати, що відзив Буковинського державного медичного університету не спростовує підстав касаційної скарги, а лише повторює фактичну версію відповідача без належної відповіді на ключові питання права.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до наказу Буковинського державного медичного університету від 11 грудня 2019 року № 407-л, ОСОБА_1 переведено на посаду провідного бухгалтера бухгалтерської служби з 01 січня 2020 року з посадовим окладом 3 496 грн.
Згідно з наказом Буковинського державного медичного університету від 09 жовтня 2023 року № 328-л ОСОБА_1 звільнено з посади провідного бухгалтера бухгалтерської служби у зв`язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 жовтня 2024 року у справі № 727/11991/23 цей наказ скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді.
27 березня 2023 року в.о. ректора Буковинського державного медичного університету було затверджено посадову інструкцію провідного бухгалтера. ОСОБА_1 вказану посадову інструкцію не підписала та від ознайомлення з нею відмовилася.
На виконання наказу по університету від 15 жовтня 2024 року № 315-к, ОСОБА_1 було поновлено на посаді провідного бухгалтера бухгалтерської служби. ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитися та підписати посадову інструкцію провідного бухгалтера, затверджену 08 липня 2024 року, проте вона відмовилася її підписувати. Таким чином, після поновлення на роботі на посаді провідного бухгалтера ОСОБА_1 продовжувала працювати відповідно до посадової інструкції бухгалтера І категорії, затвердженої 21 вересня 2016 року, з якою вона була ознайомлена під підпис.
У посадовій інструкції бухгалтера І категорії ОСОБА_1 від 21 вересня 2016 року пунктом 1.2 розділу 1 визначено, що бухгалтер безпосередньо підпорядкований головному бухгалтеру. У своїй роботі бухгалтер керується Конституцією України, нормативно-правовими і законодавчими актами, що стосуються питань організації та ведення бухгалтерського обліку і звітності для бюджетних організацій, статутом медичного університету, колективним договором, наказами ректора університету, розпорядженнями головного бухгалтера, правилами внутрішнього трудового розпорядку і цією посадовою інструкцією.
Розділом 2.1 посадової інструкції визначено обов`язок здійснювати облік згідно з Планом рахунків бухгалтерського обліку в бюджетних установах, а саме:
2.1.1 - облік необоротних активів: рахунок 10 «Основні засоби» за субрахунками 101, 103, 104, 105, 106, 107, 109; рахунок 11 «Інші необоротні матеріальні активи» за субрахунками 113, 114; рахунок 12 «Нематеріальні активи» за субрахунками 121, 122; рахунок 23 «Матеріали» за субрахунками 231, 234, 235, 236, 238, 239;
2.1.3 - облік грошових документів у національній валюті за рахунком 331;
2.1.4 - облік орендованих необоротних активів та бланків суворого обліку за позабалансовими рахунками 01, 05, 06, 08.
Пунктом 2.2 посадової інструкції визначено обов`язок здійснювати господарські операції з надходження, збереження, внутрішнього переміщення основних засобів та інших необоротних матеріальних і нематеріальних активів, запасів в розрізі кафедр, відділів, служб та прізвищ матеріально-відповідальних осіб медичного університету, відповідно до чинних інструкцій з ведення бухгалтерського обліку у бюджетних установах. 
Згідно з пунктом 2.4 посадової інструкції на працівника покладено обов`язок ведення обліку надходження матеріальних цінностей, як гуманітарної допомоги, згідно порядку бухгалтерського обліку гуманітарної допомоги.
Відповідно до пункту 2.5 посадової інструкції передбачено обов`язок формувати річну звітність до Міністерства охорони здоров`я України за формами № 5 та № 6. 
Пункт 7.2 посадової інструкції зобов`язує працівника поводитися чемно та коректно з усіма співробітниками університету, студентами та відвідувачами.
09 грудня 2024 року заступником головного бухгалтера ОСОБА_2 на ОСОБА_1 було покладено обов`язок щодо опрацювання переліку документів. Однак під час перевірки, проведеної комісією 10 грудня 2024 року, було встановлено, що ОСОБА_1 зазначені документи не опрацювала.
11 грудня 2024 року ОСОБА_1 у присутності комісії відмовилася від виконання своїх посадових обов`язків.
31 грудня 2024 року ОСОБА_1 повторно висловила відмову від виконання покладених на неї обов`язків.
За вказані порушення ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани.
Зокрема, відповідно до наказу від 06 січня 2025 року № 06-Адм встановлено, що провідний бухгалтер ОСОБА_1 належним чином не дотрималася трудової дисципліни, що відобразилося в неодноразовому невиконанні своїх посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією, а саме:
- 09 грудня 2024 року для ведення обліку матеріальних цінностей ОСОБА_1 заступником головного бухгалтера ОСОБА_2 було надано до виконання та опрацювання перелік документів з метою здійснення господарських операцій з надходження основних засобів та інших необоротних матеріальних і нематеріальних активів, запасів для цілей ведення бухгалтерського обліку. Проте, при перевірці 10 грудня 2024 року виконання завдань комісією було встановлено, що ОСОБА_1 не виконала (не опрацювала) жодного документу з наданого переліку, не забезпечила ведення бухгалтерського обліку в частині здійснення господарських операцій з надходження основних засобів та інших необоротних матеріальних активів, запасів, чим порушила пункт 1.2 розділу 1 «Загальні положення» та пункт 2.2 розділу 2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції (акт № 1 від 10 грудня 2024 року);
- 11 грудня 2024 року ОСОБА_1 у присутності комісії відмовилась виконувати свої посадові обов`язки, а саме: від опрацювання первинних документів з метою здійснення господарських операцій з надходження і переміщення основних засобів та інших необоротних матеріальних активів, запасів для цілей ведення бухгалтерського обліку, перелік яких їй було надано в письмовій формі, чим порушила пункт 1.2 розділу 1 «Загальні положення», пункт 2.1 та пункт 2.2 розділу 2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції (акт № 2 від 11 грудня 2024 року);
- 31 грудня 2024 року ОСОБА_1 було запропоновано виконати роботу - опрацювати первинні документи з метою здійснення господарських операцій з надходження гуманітарної допомоги, а саме генератора, комплекту запчастин до нього, сіпап-апаратів, проектора, ноутбуку, звукової системи та інших матеріальних цінностей для цілей ведення бухгалтерського обліку. Однак ОСОБА_1 відмовилась від виконання, чим порушила пункт 1.2 розділу 1 «Загальні положення», пункти 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції (акт № 3 від 31 грудня 2024 року).
Від надання письмових пояснень з приводу неодноразового невиконання посадової інструкції ОСОБА_1 .
Наказом від 12 лютого 2025 року № 51-АДМ встановлено, що 15 січня 2025 року об 11:00 заступником головного бухгалтера ОСОБА_2 у присутності комісії в складі: заступника головного бухгалтера Брусановської Л. М., провідного фахівця відділу кадрів Турецької Н. В., провідного фахівця відділу документообігу Сєрікової Л. П. та провідного юрисконсульта Боднара О. І., ОСОБА_1 було надано на опрацювання та виконання перелік документів. Проте ОСОБА_1 , залишивши документи, самовільно покинула робоче місце і більше не поверталася. Згодом вона в грубій формі із застосуванням нецензурної лексики повернула неопрацьовані документи ОСОБА_2 
22 січня 2025 року об 11:15 заступником головного бухгалтера ОСОБА_2 у присутності комісії було здійснено спробу передати документи ОСОБА_1 для виконання, проте остання заблокувала доступ до робочого приміщення, зачинившись зсередини.
23 січня 2025 року о 10:35 ОСОБА_2 у присутності комісії знову було здійснено спробу надати позивачці документи на опрацювання, проте остання вкотре зачинилася всередині кабінету.
24 січня 2025 року за аналогічних обставин ОСОБА_1 відмовилася зайти до робочого кабінету та приступити до роботи, викликала поліцію, а згодом зачинилася в приміщенні кабінету.
За вказані порушення ОСОБА_1 було повторно оголошено догану. Від надання письмових пояснень та ознайомлення з наказами ОСОБА_1 відмовилася.
У подальшому, 25 лютого 2025 року о 15:19 комісією у складі: заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 , провідного фахівця відділу кадрів Недокіс Т. І. та провідних юрисконсультів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при наданні документів провідному бухгалтеру ОСОБА_1 до виконання (опрацювання) з метою ведення бухгалтерського обліку, що входить до її посадових обов`язків, остання самовільно залишила робоче місце (що було зафіксовано шляхом ведення відеозапису на мобільний пристрій) та в приміщенні холу повідомила, що відмовляється виконувати ту роботу, яка їй надавалася.
26 лютого 2025 року о 15:09 комісією в тому ж складі було зафіксовано (також і шляхом ведення відеозапису), що ОСОБА_1 , залишивши робоче місце в приміщенні холу та коридору на пропозицію заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 , опрацювати первинні документи, що також входить у її посадові обов`язки - відмовилась від їх опрацювання. 
Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушує пункти 1.2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.5 посадової інструкції бухгалтера І категорії ОСОБА_1 від 21 вересня 2016 року, чим не забезпечує ведення бухгалтерського обліку матеріальних цінностей університету та призводить до загрози невчасного подання статистичної звітності до Управління статистики.
Враховуючи вищезазначене, та накази про оголошення доган від 06 січня 2025 року № 06-Адм і від 12 лютого 2025 року № 51-АДМ, наказом від 12 березня 2025 року № 60-к ОСОБА_1 , провідного бухгалтера бухгалтерської служби, було звільнено з посади у зв`язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Федорюк А. Л., не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна - це система правових норм, які регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.
Згідно зі статтею 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.
Відповідно до статті 141 КЗпП України роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержуватися вимог законодавства про працю і правил охорони праці, здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).
Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
Отже, для припинення трудових правовідносин з кожної конкретної підстави існує спеціальний порядок, якого роботодавець зобов`язаний дотримуватись для того, щоб звільнення було законним.
Із вказаної підстави працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством України і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково.
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, потрібно з'ясувати, в чому конкретно полягало порушення, що стало підставою для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України та чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника (постанова Верховного Суду від 31 липня 2025 року у справі № 541/3870/24 (провадження № 61-6415св25)).
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Отже, працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.
При цьому, систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Тому для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібне існування факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) вчинення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов'язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків їх не знято і не погашено.
Під час розгляду справи саме роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення, довести законність звільнення працівника. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 23 вересня 2020 року у справі №9901/743/18 (провадження №11-914заі19); від 21 січня 2026 року у справі № 359/8573/20 (провадження № 12-20гс25).
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок,  попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок та чи не закінчився встановлений для цього строк. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Вказані вище висновки відповідають також правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17.
У справі, яка є предметом касаційного перегляду, судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 грудня 2024 року службовим розпорядженням ректора закладу вищої освіти було створено комісію для ознайомлення та вручення документів ОСОБА_1 з метою опрацювання матеріальних запасів бухгалтерського обліку Буковинського державного медичного університету.
09 грудня 2024 року для ведення обліку матеріальних цінностей ОСОБА_1 заступником головного бухгалтера Цюпою О. П. було надано до виконання та опрацювання перелік документів з метою здійснення господарських операцій з надходження основних засобів та інших необоротних матеріальних і нематеріальних активів, запасів для цілей ведення бухгалтерського обліку. Проте, при перевірці 10 грудня 2024 року виконання завдань комісією було встановлено, що ОСОБА_1 не виконала (не опрацювала) жодного документа з наданого переліку, не забезпечила ведення бухгалтерського обліку в частині здійснення господарських операцій з надходження основних засобів та інших необоротних матеріальних активів, запасів, чим порушила пункт 1.2 розділу 1 «Загальні положення» та пункт 2.2 розділу 2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції (акт № 1 від 10 грудня 2024 року).
11 грудня 2024 року ОСОБА_1 в присутності комісії відмовилась виконувати свої посадові обов`язки, а саме опрацювати первинні документи з метою здійснення господарських операцій з надходження і переміщення основних засобів та інших необоротних матеріальних активів, запасів для цілей ведення бухгалтерського обліку, перелік яких їй було надано в письмовій формі, чим порушила пункт 1.2 розділу 1 «Загальні положення», пункт 2.1 та пункт 2.2 розділу 2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції (акт № 2 від 11 грудня 2024 року);
31 грудня 2024 року ОСОБА_1 було запропоновано виконати роботу - опрацювати первинні документи з метою здійснення господарських операцій з надходження гуманітарної допомоги, а саме: генератора, комплекту запчастин до нього, сіпап-апаратів, проектора, ноутбуку, звукової системи та інших матеріальних цінностей для цілей ведення бухгалтерського обліку. Однак ОСОБА_1 відмовилась від виконання цієї роботи, чим порушила пункт 1.2 розділу 1 «Загальні положення», пункти 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції (акт № 3 від 31 грудня 2024 року).
За вказані порушення ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани, відповідно до наказу від 06 січня 2025 року № 06-Адм.
15 січня 2025 року об 11:00 заступником головного бухгалтера ОСОБА_2 у присутності комісії в складі: заступника головного бухгалтера Брусановської Л. М., провідного фахівця відділу кадрів Турецької Н. В., провідного фахівця відділу документообігу Сєрікової Л. П. та провідного юрисконсульта Боднара О. І., ОСОБА_1 було надано на опрацювання та виконання перелік документів. Проте ОСОБА_1 , залишивши документи, самовільно покинула робоче місце і більше не поверталася. Згодом вона в грубій формі із застосуванням нецензурної лексики повернула неопрацьовані документи ОСОБА_2 
22 січня 2025 року об 11:15 заступником головного бухгалтера ОСОБА_2 у присутності комісії було здійснено спробу передати документи ОСОБА_1 для виконання, проте остання заблокувала доступ до робочого приміщення, зачинившись зсередини.
23 січня 2025 року о 10:35 ОСОБА_2 у присутності комісії знову було здійснено спробу надати позивачці документи на опрацювання, проте остання вкотре зачинилася всередині кабінету.
24 січня 2025 року за аналогічних обставин ОСОБА_1 відмовилася зайти до робочого кабінету та приступити до роботи, викликала поліцію, а згодом зачинилася в приміщенні кабінету.
За вказані порушення ОСОБА_1 було повторно оголошено догану наказом від 12 лютого 2025 року № 51-АДМ.
Наступний, новий склад трудового проступку мав місце після догани від 12 лютого 2025 року.
Так, як вбачається з доручення на виконання робіт, наданого ОСОБА_1 як додаток до акта № 8 від 25 лютого 2025 року, з метою здійснення господарських операцій із внутрішнього переміщення та списання інших нефінансових активів і запасів за січень-лютий 2025 року, для ведення бухгалтерського обліку необоротних активів та запасів ОСОБА_1 було надано такі первинні документи:
? вимога № 31/а (спорттабір: лак, фарба тощо) - 6 позицій; 
? вимога № 56/68 (гуртожиток № 4: мийні засоби) - 4 позиції;
? акт на списання ВГМ № 2 - 2 позиції; 
? інформація до «Звіту про наявність необоротних активів, амортизацію та капітальні інвестиції» за 2024 рік для Управління статистики.
Опрацювання зазначених документів входить до її безпосередніх посадових обов`язків. Однак ОСОБА_1 відмовилася від їх виконання, чим порушила пункти 1.2, 2.2, 2.3, 2.5 розділу 2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції бухгалтера І категорії.
Як вбачається з доручення на виконання робіт, наданого ОСОБА_1 , що є додатком до акта № 9 від 26 лютого 2025 року, з метою здійснення господарських операцій з обліку отриманих у користування необоротних активів та їх повернення в межах договору позички, а також списання інших нефінансових активів і запасів за червень-лютий 2025 року, для ведення бухгалтерського обліку необоротних активів та запасів ОСОБА_1 було надано для опрацювання такі первинні документи:
? акт приймання-передачі майна в тимчасове користування від 06 лютого 2025 року (договір позички від 06 лютого 2025 року, мікшерний пульт) - 1 позиція; 
? акт приймання-передачі майна (повернення мікшерного пульта) - 1 позиція;
? акт на списання ВГМ № 4 від 18 лютого 2025 року - 5 позицій;
? акт на списання ВГМ № 5 від 18 лютого 2025 року - 3 позиції;
? інформація до «Звіту про наявність і рух необоротних активів, амортизацію
та капітальні інвестиції» за 2024 рік для Управління статистики (термін подання - 28 лютого 2025 року).
Опрацювання зазначених документів, що надавалися їй для виконання, входить до її безпосередніх посадових обов`язків.
Однак ОСОБА_1 відмовилася від виконання цих завдань, чим порушила п. 1.2, п. 2.2, п. 2.3, п. 2.5 розділу 2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції бухгалтера І категорії.
Зазначене підтверджено такими документами: актом № 8 від 25 лютого 2025 року «Про відмову С. Чорної від виконання посадових обов`язків»; актом № 9 від 26 лютого 2025 року «Про відмову С. Чорної від виконання посадових обов`язків»; доповідною запискою заступника головного бухгалтера О. Цюпи на ім`я ректора Буковинського державного медичного університету від 28 лютого 2025 року; актом від 28 лютого 2025 року «Про відмову С. Чорної ознайомитися з доповідною запискою заступника головного бухгалтера та надання пояснень»; актом від 05 березня 2025 року про відмову від надання пояснень щодо порушень трудової дисципліни.
Враховуючи вищезазначене, а також попередні накази про оголошення ОСОБА_1 доган від 06 січня 2025 року № 06-Адм і від 12 лютого 2025 року № 51-АДМ, наказом від 12 березня 2025 року № 60-к ОСОБА_1 , провідного бухгалтера бухгалтерської служби, було звільнено з посади у зв`язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Таким чином, у діях позивачки вбачається систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також невиконання робочих завдань та розпоряджень роботодавця.
Суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку характеру, кількості та систематичності порушень трудової дисципліни, вчинених позивачкою. Враховуючи поведінку ОСОБА_1 після виявлення проступків, а також дотримання визначеного законом порядку накладення дисциплінарних стягнень, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність порушень трудового законодавства України з боку відповідача при звільненні позивачки на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Доводи касаційної скарги були предметом ретельного дослідження судами попередніх інстанцій. Їм надано належну правову оцінку відповідно до вимог чинного законодавства, з якою погоджується і суд касаційної інстанції.
Твердження заявниці про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах є необґрунтованими. Обставини у наведених постановах та у справі, що переглядається, не є тотожними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних фактичних обставин та доказової бази, оцінюючи докази у їх сукупності.
Інші аргументи скарги не спростовують законності та обґрунтованості рішень судів попередніх інстанцій. Фактично вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Оцінюючи рівень вмотивованості оскаржуваних рішень, Верховний Суд зазначає, що сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних правовідносин. Доводи касаційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав для скасування рішень.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки колегія суддів встановила, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм процесуального права, то відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргуОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Федорюк Анатолій Леонідович, залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць 

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк