Справа № 950/1511/26
Провадження № 3/950/662/26
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2026 року м. Лебедин
Суддя Лебединського районного суду Сумської області Косолап В.М., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянин України; зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ; не працює) за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
в с т а н о в и в:
Згідно з протоколом Серії ВАД № 718961 від 25.05.2026, 25.05.2026 близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, вчинив відносно свого батька ОСОБА_2 насильство в сім`ї психологічного характеру, що пролягало у висловлюванні в його сторону нецензурною лайкою, погроз фізичною розправою, внаслідок чого могло бути завдано шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 . 
Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. 
Дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. «b» статті 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами від 11.05.2011 (Стамбульська конвенція) «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні;
Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до п. 14 ч. 1 вищевказаної статті, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином домашнє насильство розуміється як вид поведінки (активних дій) відповідно до якої одна особа (кривдник) намагається встановити контроль над іншою особою (жертвою насильства).
При цьому домашнє насильство у формі психологічного насильства передбачає активні дії (словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування тощо) якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі умислу. Обов`язковою ознакою складу даного адміністративного правопорушення є наявність шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, згідно зі ст. 280 КУпАП суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення; чи винна особа у його вчиненні; чи підлягає особа адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно батька ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою.
Відомості про те, чи була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 у протоколі відсутні. Також у протоколі не розкрито, які саме діяння психологічного характеру вчинив ОСОБА_1 відносно батька. Відсутність таких даних позбавляє суд можливості об`єктивно встановити обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та прийняти законне рішення.
Із письмових пояснень потерпілого неможливо встановити обставини справи, оскільки такі викладені однотипно, містять шаблонні фрази («виражався в його адресу нецензурною лайкою», «погрожував фізичною розправою»), не містять вказівки на наявність ознак домашнього насильства у формі психологічного насильства та не розкривають і не підтверджують об`єктивної сторони правопорушення. 
Також матеріали справи не містять доказів того, що потерпілий звернувся за захистом до працівників поліції, оскільки неправомірні дії сина викликали у нього побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та у кінцевому випадку призвели до шкоди його психічному здоров`ю. 
Фактично, пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтується лише на трьох документах, які не містять опису обставин вчинення домашнього насильства, містять шаблонні формулювання, а тому є неналежними доказами. 
Натомість протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаним належним доказом, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали жодного сумніву.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі від 17.12.2019 «Старков та Тищенко проти Росії» Суд звернув увагу на те, що в цій справі єдиними доказами, на які посилалися суди при визнанні заявників винними, були протокол про адміністративне правопорушення та заяви співробітників поліції. Нездатність національних судових органів отримати свідчення незалежних спостерігачів за оспорюваним подій підірвала загальну справедливість судового розгляду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд вважає, що у діях останнього відсутній склад зазначеного правопорушення, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 173-2, 247, 266, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
п о с т а н о в и в:
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня її винесення. 

Суддя Вадим КОСОЛАП