ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року	справа № 380/5597/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛАЙТ» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,
у с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛАЙТ» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці, в якому просить:
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000139/2 від 02.02.2026 року, №UA209000/2026/000202/2 від 13.02.2026 року та №UA209000/2026/000301/2 від 27.02.2026 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що митний орган не обґрунтував свої сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей. Також зауважує, що оскаржувані рішення не містять передбачених ст. 55 Митного кодексу України відомостей про підстави невизнання заявленої митної вартості, конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтування необхідності перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Наголошує, що обставини, на які вказує відповідач в оспорюваних рішеннях, жодним чином не спростовують митної вартості, яка була зазначена позивачем у поданих митних деклараціях і не є підставою для здійснення коригування такої митної вартості. Тому, як стверджує позивач, спірні рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 30.03.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справи.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. Відзив обґрунтований тим, що спірні рішення є обґрунтованими та правомірними. Відповідач обумовлює своє право на витребування додаткових документів. Відповідач вважає, що виявлені розбіжності цілком підставні. З урахуванням наведеного, у зв`язку з наявними розбіжностями та відсутністю обґрунтувань цих розбіжностей, митним органом цілком обґрунтовано прийняті рішення про коригування заявленої митної вартості товару. З позиції відповідача, посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю. Зазначає, що відповідач фактично дублює доводи, наведені в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості, які вже були спростовані у позовній заяві. Посилання відповідача на постанови Верховного Суду є нерелевантними, оскільки у зазначених рішеннях також наголошено на необхідності наявності обґрунтованих сумнівів та належного мотивування вимог митного органу. Водночас позивачем було подано повний пакет документів, передбачений статтею 53 МК України, які підтверджують митну вартість товару. Крім того, відповідач не навів конкретних обставин, які б викликали сумніви у достовірності поданих документів, не обґрунтував причин витребування додаткових документів та не зазначив, які саме документи могли б усунути такі сумніви. Надані декларанту повідомлення не містили належного обґрунтування причин невизнання заявленої митної вартості, що суперечить вимогам статті 54 МК України. Зазначає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості не містять усієї передбаченої законодавством інформації.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛАЙТ» (покупцем) та польською компанією «HS GLOSS SPУЈKA Z OGRANICZONҐ ODPOWIEDZIALNOЊCIҐ» (продавець) 06.08.2025 було укладено зовнішньоекономічний контракт №06/08/2025, предметом якого є зобов`язання Продавця надати покупцеві продукцію, що залишилася в його комерційній пропозиції, зазначену в рахунку-фактурі, кожна з яких є невід`ємною частиною цього договору, а Покупець зобов`язується придбати та оплатити вищезазначені товари на умовах цього контракту.
Для митного оформлення товару, придбаного на умовах Контракту, згідно рахунку-фактури №FA/77/2026 від 29.01.2026 р. позивач придбав у продавця товар, загальною вартістю товару 41 073,87 польських злотих.
02.02.2026 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №26UA209170008233U7, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації: 1. Вироби зі скла`ємності скляні, без кришок, використовуються для поміщення в них парафінових вкладів, застосовуються при здійсненні ритуальних послуг, різних розмірів та форм.
Разом із митною декларацією, декларантом (позивачем) до митного контролю, в якості підстави для застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору відповідно до Митного кодексу України надано документи, які місять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зокрема:
- Зовнішньоекономічний контракт №06/08/2025 від 06.08.2025;
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору(контракту) №1 від 05.01.2026;
- Рахунок-проформа №FPF/49/2025 від 16.12.2025;
- Рахунок-проформа №FPF/3/2026 від 29.01.2026;
- Рахунок-фактура (iнвойс) № FA/77/2026 від 29.01.2026 р.;
- Пакувальний лист №77/2026 від 29.01.2026;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №15 від 19.12.2025;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №1 від 29.01.2026;
- Автотранспортна накладна № 29012026 від 29.01.2026;
- Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №PL/MF/AU0433371 від 29.01.2026;
- Договір про транспортно-експедиційне обслуговування № 03/07/25 від 03.07.2025;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №21 від 30.01.2026;
- Прайс-лист б/н від 29.01.2026.
Львівська митниця за наслідками опрацювання наданих документів надіслала повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Декларант додаткових документів не надав та просив визнати митну вартість товарів на підставі вже поданих документів.
За результатами розгляду поданих документів Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000139/2 від 02.02.2026, яким скоригував митну вартість та надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2026/000125, в якій повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000139/2 від 02.02.2026 року, Львівська митниця вказала, що декларантом (позивачем) невірно проведено розрахунок митної вартості товарів у зв`язку з чим неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару "скляні вироби" МД №UA100210656957 від 29.12.2025 р., митна вартість товару становить 2,74 дол. США/кг. Коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України.
З метою випуску товару у вільний обіг на території України позивач (декларант) для завершення митного оформлення подав митну декларацію №26UA209170008525U2 від 02.02.2026 в якій вказав вартість товарів відповідно до рішення про коригування митної вартості товару, сплатив усі митні платежі, які вважає надміру сплаченими.
Для митного оформлення товару, придбаного на умовах Контракту, згідно рахунку-фактури №FA/105/2026 від 11.02.2026 р. позивач придбав у продавця товар, загальною вартістю товару 43 329,78 польських злотих.
13.02.2026 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №26UA209170011681U7, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації: 1. Вироби зі скла`ємності скляні, без кришок, використовуються для поміщення в них парафінових вкладів, застосовуються при здійсненні ритуальних послуг, різних розмірів та форм.
Разом із митною декларацією, декларантом (позивачем) до митного контролю, в якості підстави для застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору відповідно до Митного кодексу України надано документи, які місять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зокрема:
- Зовнішньоекономічний контракт №06/08/2025 від 06.08.2025;
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору(контракту) №1 від 05.01.2026;
- Рахунок-проформа №FPF/2/2026 від 28.01.2026;
- Рахунок-фактура (iнвойс) № FA/105/2026 від 11.02.2026 р.;
- Пакувальний лист №105/2026 від 11.02.2026;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №3 від 02.02.2026;
- Автотранспортна накладна №11022026 від 11.02.2026;
- Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 PL/MF/AU0433391 від 11.02.2026;
- Договір про транспортно-експедиційне обслуговування № 03/07/25 від 03.07.2025;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №22 від 13.02.2026;
- Прайс-лист б/н від 11.02.2026.
Львівська митниця за наслідками опрацювання наданих документів надіслала повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Декларант додаткових документів не надав та просив визнати митну вартість товарів на підставі вже поданих документів.
За результатами розгляду поданих документів Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000202/2 від 13.02.2026, яким скоригував митну вартість та надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2026/000159, в якій повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000202/2 від 13.02.2026 року, Львівська митниця вказала, що декларантом (позивачем) невірно проведено розрахунок митної вартості товарів у зв`язку з чим неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару "Вироби зі скла:ємності скляні" МД № UA100210656957 від 29.12.2025 р., митна вартість товару становить 2,74 дол. США/кг. Коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України.
З метою випуску товару у вільний обіг на території України позивач (декларант) для завершення митного оформлення подав митну декларацію №26UA209170011959U8 від 13.02.2026 в якій вказав вартість товарів відповідно до рішення про коригування митної вартості товару, сплатив усі митні платежі, які вважає надміру сплаченими.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛАЙТ» (покупцем) та польською компанією «PRZEDSIEBIORSTWO HANDLOWO-USLUGOWE "MASZ-BIS" (продавець) 09.07.2025 було укладено зовнішньоекономічний контракт №09/07/2025, предметом якого є зобов`язання Продавця надати покупцеві продукцію, що залишилася в його комерційній пропозиції, зазначену в рахунку-фактурі, кожна з яких є невід`ємною частиною цього договору, а Покупець зобов`язується придбати та оплатити вищезазначені згадані товари на умовах цього контракту.
Для митного оформлення товару, придбаного на умовах Контракту, згідно рахунку-фактури №7/BIS/02/2026 від 24.02.2026 р. позивач придбав у продавця товар, загальною вартістю товару 110 433,60 польських злотих.
27.02.2026 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №26UA209170016254U0, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації: 1. Світильники неелектричні: лампадки зі скла, різного дизайну та кольору, що складаються зі скляного корпусу з металевою або пластиковою кришкою і парафінових вкладок, призначені для ритуальних послуг. 2. Вироби зі скла: ємності скляні, без кришок, використовуються для поміщення в них парафінових вкладів, застосовуються при здійсненні ритуальних послуг, різних розмірів та форм.
Разом із митною декларацією, декларантом (позивачем) до митного контролю, в якості підстави для застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору відповідно до Митного кодексу України надано документи, які місять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зокрема:
-Зовнішньоекономічний контракт №09/07/2025 від 09.07.2025;
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору(контракту) №1 від 16.09.2025;
- Рахунок-проформа №1/02/2026 від 24.02.2026; 
- Замовлення від клієнта ZK 1/02/2026 від 24.02.2026;
- Рахунок-фактура (iнвойс) №7/BIS/02/2026 від 24.02.2026;
- Пакувальний лист №1/2026/PROM від 25.02.2026;
- Договір-заявка на транспортне експедирування вантажу №23 від 23.02.2026;
- Автотранспортна накладна №25022026 від 25.02.2026;
- Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №PL/MF/AU0365428 від 25.02.2026;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №23 від 27.02.2026;
-Прайс-лист б/н від 23.02.2026;
-Відомості з інтернет-джерел.
Львівська митниця за наслідками опрацювання наданих документів надіслала повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Декларант додаткових документів не надав та просив визнати митну вартість товарів на підставі вже поданих документів.
За результатами розгляду поданих документів Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000301/2 від 27.02.2026, яким скоригував митну вартість та надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2026/000225, в якій повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів. 
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000301/2 від 27.02.2026 року, Львівська митниця вказала, що декларантом (позивачем) невірно проведено розрахунок митної вартості товарів у зв`язку з чим неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III. Товар 1. Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару "лампадки", оформленого за МД №UA209230/2026/181 від 22.01.2026 року, де митна вартість товару становить 3,7501 дол.США/кг. Товар 2. Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару "вироби із скла", оформленого за МД №UA206080/2026/467 від 04.02.2026 року, де митна вартість товару становить 2,72 дол.США/кг. Коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі.
З метою випуску товару у вільний обіг на території України позивач (декларант) для завершення митного оформлення подав митну декларацію №26UA209170016503U0 від 27.02.2026, в якій вказав вартість товарів відповідно до рішення про коригування митної вартості товару, сплатив усі митні платежі, які вважає надміру сплаченими.
Позивач вважає, що рішеннями про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000139/2 від 02.02.2026 року, №UA209000/2026/000202/2 від 13.02.2026 року та №UA209000/2026/000301/2 від 27.02.2026 року порушено його право на вірне визначення контролюючим органом митної вартості імпортованих ним товарів, яке відбулось з часу прийняття оскаржуваних рішень, а тому звернувся до суду з даним позовом.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні.
Слід зауважити, що митним законодавством передбачена ціла система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.
Пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові по справі №826/17509/16 від 09.02.2021.
Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи, закріплені приписами п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України, основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Основний метод, не застосовується в конкретних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до ч. 2 МК України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.
Згідно із ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
За правилами ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. ч. 5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
За змістом ст. 53 МК України законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Вказане узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Частиною третьою ст. 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Положеннями частини четвертої вказаної статті визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.03.2021 у справі №809/857/17.
Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Також суд зауважує, що, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі №821/1050/17).
Частиною другою ст. 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2)наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17, згідно з якими декларант не зобов`язаний доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
За результатами опрацювання наданих декларантом документів відповідач витребував у ТОВ «ЕВЕРЛАЙТ» додаткові документи, зокрема, всі документи, перелік яких наведений у ч. 3 ст. 53 МК України, проте жодних зазначень про наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідна вимога не містить.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Судом встановлено, що позивачем при митному оформленні товару надав пакет документів, які містили числові показники ціни товару.
Для підтвердження митної вартості товару декларант по митних деклараціях №26UA209170008233U7 від 02.02.2026, №26UA209170011681U7 від 13.02.2026 та №26UA209170016254U0 від 27.02.2026 надав наступні документи: пакувальний лист (Packing list); рахунок-проформу (Sales contract); рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice); замовлення від клієнта; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1; автотранспортну накладну (Road consignment note); договір- заявка на транспортне експедирування вантажу; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги; прайс-лист; відомості з інтернет-джерел.
За результатами проведеної консультації митний орган прийняв рішення про визначення митної вартості товарів, що імпортуються, із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.
Приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 02.02.2026 №UA209000/2026/000139/2 відповідач вказав :
«… - датою складання наданого до митного оформлення рахунку на оплату транспортних послуг №21 є 30.01.2025 року, проте відповідно відміток на товаросупровідних документах (CMR від 29.01.2026 №29012026) вантаж перетнув кордон 01.02.2026 р. Відповідно, на момент виставлення рахунку, витрати на транспортування вантажу на ділянці Poniec – Самбір не були відомі у повному обсязі. Наявність таких обставин, не дає можливості митному органу здійснити контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки відомостей щодо числового значення складових митної вартості в частині транспортно-експедиторських послуг;
- рахунок-фактура на оплату транспортних послуг №21 від 30.01.2026р, виставлений відповідно до Договору про транспортно експедиторське обслуговування №03/07/25 від 03.07.2025р, де п.4.2 зазначено що Клієнт перераховує експедитору протягом 10 днів з дати доставки вантажу до місця призначення вказаного в заявці в розмірі узгоджених сторонами тарифних ставок , розрахованих на заявлений обсяг перевезень ,до митного оформлення такий документ (заявка )не подавався, що не дає можливості митному органу в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості;
- до митного оформлення не надавалася митна декларація країни відправлення, що не дозволяє впевнитися в достовірності заявлених відомостей щодо умов поставки та вартості товару, які впливають на формування митної вартості.
На вимогу декларантом додатково надано договір на перевезення яким передбачена заявка на перевезення, яка до митного оформлення не подана, платіжні документи, проформа.»
Приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 13.02.2026 №UA209000/2026/000202/2 відповідач вказав:
« … - рахунок-фактура на оплату транспортних послуг № 22 від 13.02.2026р, виставлений відповідно до Договору про транспортно експедиторське обслуговування № 03/07/25 від 03.07.2025р, де п.4.2 зазначено що Клієнт перераховує експедитору протягом 10 днів з дати доставки вантажу до місця призначення вказаного в заявці в розмірі узгоджених сторонами тарифних ставок , розрахованих на заявлений обсяг перевезень ,до митного оформлення такий документ (заявка )не подавався, що не дає можливості митному органу в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості.
- датою складання наданого до митного оформлення рахунку на оплату транспортних послуг №22 є 13.02.2026 року, проте відповідно відміток на товаросупровідних документах (CMR від 11.02.2026 №11022026) вантаж перетнув кордон 13.02.2026 р. Відповідно, на момент виставлення рахунку, витрати на транспортування вантажу на ділянці Poniec – Самбір не були відомі у повному обсязі. Наявність таких обставин, не дає можливості митному органу здійснити контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки відомостей щодо числового значення складових митної вартості в частині транспортно-експедиторських послуг.
- до митного оформлення не надавалася митна декларація країни відправлення, що не дозволяє впевнитися в достовірності заявлених відомостей щодо умов поставки та вартості товару, які впливають на формування митної вартості.. У сукупності перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.»
Приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 27.02.2026 №UA209000/2026/000301/2 відповідач вказав:
« … - згідно з п. 5.1. Контракту від 09.07.2025 №09/07/2025 оплата товарів за цим контрактом здійснюється заздалегідь або протягом 30 днів з дати виставлення фактури. Проте пунктом 4.3 контракту передбачено, що товар поставляється на митну територію України не пізніше 30 днів з моменту оплати. Тобто товар який поставляється на митну територію України повинен бути оплачений. Але до митного оформлення не подано банківських, платіжних документів про оплату за товар, що не дає можливості здійснити перевірку числових значень митної вартості.»
Суд критично оцінює висновки митного органу про те, що надані позивачем документи не підтверджують заявлену митну вартість товару, зважаючи на таке.
У рішеннях про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000139/2 від 02.02.2026 та №UA209000/2026/000202/2 від 13.02.2026 відповідач вказував про встановлення однотипної розбіжності у поданих документах.
Стосовно того, що датою складання наданого до митного оформлення рахунку на оплату транспортних послуг №21 є 30.01.2025 та №22 є 13.02.2026 року, тоді як відповідно до відміток у товаросупровідних документах (CMR від 29.01.2026 №29012026 та CMR від 11.02.2026 №11022026) вантаж перетнув кордон 01.02.2026 та 13.02.2026 року, у зв`язку з чим, на думку митного органу, на момент виставлення рахунку витрати на транспортування вантажу на ділянці Poniec – Самбір не були відомі у повному обсязі, що, як зазначає відповідач, не дає можливості здійснити контроль правильності визначення митної вартості товарів у частині транспортно-експедиторських послуг.
Суд встановив, що зауваження митного органу щодо неможливості підтвердження транспортно-експедиторських витрат у зв`язку з тим, що рахунки на оплату транспортних послуг були виставлені до моменту перетину вантажем митного кордону України, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наданими декларантом документами.
Так, щодо транспортно-експедиторських витрат у митній декларації №26UA209170008233U7 від 02.02.2026 року митний орган зазначив, що вантаж перетнув митний кордон України 01.02.2026 року. Водночас в автотранспортній накладній (CMR) №29012026 від 29.01.2026 року міститься відмітка про перетин державного кордону саме 29.01.2026 року. Отже, твердження відповідача про іншу дату перетину кордону не підтверджується товаросупровідними документами.
Аналогічно, щодо транспортно-експедиторських витрат у митній декларації №26UA209170011681U7 від 13.02.2026 року митний орган посилається на те, що вантаж перетнув кордон 13.02.2026 року. Разом з тим, відповідно до автотранспортної накладної (CMR) №11022026 від 11.02.2026 року вантаж перетнув державний кордон 11.02.2026 року, що також спростовує доводи відповідача.
Таким чином, зазначені митним органом дати перетину державного кордону не підтверджуються первинними документами та є помилковими, у зв`язку з чим відповідні зауваження відповідача є безпідставними.
Окрім того чинним законодавством України не передбачено обов`язку щодо виставлення рахунку на оплату транспортних послуг виключно після завершення перевезення товару або після фактичного перетину митного кордону України. Положення Митного кодексу України та Цивільного кодексу України не містять норм, які б ставили можливість виставлення рахунку у залежність від завершення транспортування вантажу.
Рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг має розрахунковий характер та може бути виставлений перевізником на підставі укладеного договору та погоджених сторонами умов перевезення як до початку перевезення, так і під час або після його завершення. Відтак сама по собі дата виставлення рахунку не свідчить про недостовірність заявлених транспортних витрат.
Для цілей митного оформлення визначальним є документальне підтвердження транспортних витрат, а саме наявність транспортних документів та документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару.
Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товарів. До таких документів можуть належати рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг, банківські та платіжні документи, а також інші документи, які підтверджують вартість перевезення.
Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 зазначив, що Митний кодекс України не визначає виключного виду доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товару, а тому такі витрати можуть підтверджуватись будь-якими належними доказами.
На підтвердження заявлених транспортних витрат декларантом до митного оформлення були подані, зокрема: рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №21 від 30.01.2026 року та автотранспортна накладна (CMR) №29012026 від 29.01.2026 року, а також рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №22 від 13.02.2026 року та автотранспортна накладна (CMR) №11022026 від 11.02.2026 року.
З огляду на сукупність поданих документів, суд дійшов висновку, що декларантом належним чином підтверджено транспортно-експедиторські витрати, а тому у митного органу були відсутні підстави ставити під сумнів правильність визначення митної вартості товару з наведених підстав.
Стосовно того, що рахунок-фактура на оплату транспортних послуг №21 від 30.01.2026 року та № 22 від 13.02.2026 року виставлений відповідно до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування №03/07/25 від 03.07.2025 року, пунктом 4.2 якого передбачено, що клієнт перераховує експедитору оплату протягом 10 днів з дати доставки вантажу до місця призначення, вказаного у заявці, у розмірі узгоджених сторонами тарифних ставок, розрахованих на заявлений обсяг перевезень, а також щодо того, що до митного оформлення не подано заявку, що, на думку митного органу, не дає можливості здійснити перевірку числових значень складових митної вартості товару в частині транспортно-експедиторських витрат.
Суд зазначає, що заявка-замовлення на перевезення не є первинним бухгалтерським чи розрахунковим документом, який містить відомості про вартість товару або безпосередньо підтверджує числові значення складових митної вартості. Чинним законодавством не визначено обов`язкових реквізитів заявки до договору транспортного експедирування, а частини друга та третя статті 53 Митного кодексу України не відносять заявку на перевезення до переліку документів, що підтверджують заявлену митну вартість та підлягають обов`язковому поданню митному органу.
Більше того, відповідно до частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що прямо передбачені цією статтею. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17, де зазначено, що заявка на перевезення вантажу не є первинним чи розрахунковим документом та не підтверджує факт надання транспортних послуг або їх вартість, а отже вимога про її подання є безпідставною.
Верховний Суд також зазначав, що Митний кодекс України не визначає виключного переліку доказів, якими має підтверджуватись розмір витрат на перевезення товару, а тому такі витрати можуть підтверджуватись будь-якими належними та допустимими доказами.
Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. При цьому до таких документів можуть належати рахунок-фактура (акт виконаних робіт) від виконавця транспортно-експедиційних послуг, банківські та платіжні документи, калькуляція транспортних витрат тощо.
Термін «можуть належати», наведений у Правилах заповнення декларації митної вартості, свідчить про те, що законодавством не встановлено вичерпного та обов`язкового переліку документів для підтвердження транспортних витрат, а достатнім є подання належних документів, які містять відомості про вартість перевезення.
Як убачається з матеріалів митного оформлення, декларантом для підтвердження транспортних витрат за митною декларацією №26UA209170008233U7 було подано: Автотранспортну накладну №29012026 від 29.01.2026 року; Договір про транспортно-експедиційне обслуговування №03/07/25 від 03.07.2025 року; Рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №21 від 30.01.2026 року.
Для підтвердження транспортних витрат за митною декларацією №26UA209170011681U7 декларантом подано: Автотранспортну накладну №11022026 від 11.02.2026 року; Договір про транспортно-експедиційне обслуговування №03/07/25 від 03.07.2025 року; Рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №22 від 13.02.2026 року.
Оцінюючи зазначені документи у сукупності, суд дійшов висновку, що декларантом подано достатній та належний пакет товаросупровідних і розрахункових документів, які підтверджують факт здійснення перевезення та розмір понесених транспортних витрат відповідно до вимог Наказу Міністерства фінансів України №599.
Таким чином, усі транспортні витрати, понесені позивачем, були включені до митної вартості товару та належним чином підтверджені документально, а тому у митного органу були відсутні підстави для сумнівів щодо правильності визначення складових митної вартості.
Крім того, до матеріалів позовної заяви долучено Заявку-замовлення №21 на транспортне експедирування вантажу від 27.01.2026 року та Заявку-замовлення №22 на транспортне експедирування вантажу від 09.02.2026 року, які суд бере до уваги як додаткові документи, що узгоджуються з іншими доказами у справі.
Стосовно того, що до митного оформлення не надавалася митна декларація країни відправлення, що, на думку митного органу, не дозволяє впевнитися у достовірності заявлених відомостей щодо умов поставки та вартості товару, які впливають на формування митної вартості, а також щодо того, що у сукупності такі обставини нібито свідчать про наявність розбіжностей у поданих документах та відсутність усіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України митна декларація країни відправлення не належить до основних документів, які підтверджують митну вартість товару.
Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення належить до додаткових документів та подається декларантом лише за наявності, а не в обов`язковому порядку.
Таким чином, сама по собі відсутність митної декларації країни відправлення не може свідчити про недостовірність заявлених відомостей щодо умов поставки та вартості товару, а також не є достатньою підставою для виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.
Умови поставки, вартість товару та інші складові митної вартості підтверджуються сукупністю основних документів, поданих до митного оформлення, зокрема зовнішньоекономічним договором, рахунком-фактурою (інвойсом), транспортними та товаросупровідними документами, які містять усі необхідні відомості для перевірки числових значень складових митної вартості.
Чинне митне законодавство України не пов`язує можливість підтвердження митної вартості виключно з наявністю митної декларації країни відправлення, а передбачає оцінку усієї сукупності документів, визначених частиною другою статті 53 Митного кодексу України.
Отже, ненадання митної декларації країни відправлення не є порушенням вимог Митного кодексу України та не може бути самостійною підставою для висновку про недостовірність заявлених відомостей щодо умов поставки, вартості товару чи наявності розбіжностей у поданих документах.
Крім того, умовами зовнішньоекономічного договору не передбачено обов`язку продавця надавати покупцю митну декларацію країни відправлення. Обов`язок щодо здійснення експортного митного оформлення товару покладається на продавця відповідно до законодавства країни експорту, а митна декларація країни відправлення оформлюється виключно для цілей митного оформлення в країні експорту та не є документом, який обов`язково передається покупцю.
З огляду на сукупність поданих документів, суд дійшов висновку, що декларантом було надано достатній обсяг документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а тому висновки митного органу про наявність розбіжностей та відсутність усіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару є необґрунтованими.
Щодо зауваження митного органу, зазначеного у Рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000301/2 від 27.02.2026 року, про те, що згідно з пунктом 5.1 Контракту від 09.07.2025 №09/07/2025 оплата товару здійснюється заздалегідь або протягом 30 днів з дати виставлення фактури, а пунктом 4.3 Контракту передбачено поставку товару на митну територію України не пізніше 30 днів з моменту оплати, у зв`язку з чим, на думку митного органу, товар мав бути оплачений до моменту митного оформлення, однак банківські та платіжні документи про оплату товару до митного оформлення не подані, що нібито не дає можливості здійснити перевірку числових значень митної вартості товару.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини другої статті 53 Митного кодексу України банківські платіжні документи подаються для підтвердження митної вартості товару лише у випадку, якщо рахунок уже сплачено.
Як убачається з матеріалів справи, пунктом 5.1 Договору №09/07/2025 від 09.07.2025 року передбачено, що оплата товару здійснюється заздалегідь або протягом 30 днів з дати виставлення рахунку-фактури на банківський рахунок, зазначений у такому рахунку.
Рахунок-фактура №7/BIS/02/2026 був виставлений 24.02.2026 року, а отже на момент прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару від 27.02.2026 року строк для здійснення оплати ще не сплив та не був порушений.
Фактична оплата товару була здійснена 13.03.2026 року, що підтверджується банківською платіжною інструкцією №4 від 13.03.2026 року, та повністю відповідає умовам укладеного між сторонами договору.
Таким чином, на момент митного оформлення у декларанта об`єктивно були відсутні банківські платіжні документи про оплату товару, оскільки оплата ще не була здійснена у межах погодженого сторонами строку. Відтак неподання таких документів не може свідчити про недостовірність заявленої митної вартості товару або бути підставою для сумнівів у правильності її визначення.
Крім того, у процедурах контролю за митною вартістю предметом доказування є ціна товару та числові значення складових митної вартості, а не порядок, строки чи умови проведення розрахунків між сторонами зовнішньоекономічного договору.
Умови та строки оплати товару безпосередньо не впливають на числові значення митної вартості товару, а тому відомості щодо термінів оплати не повинні братися митним органом до уваги як самостійна підстава для сумнівів у достовірності заявленої митної вартості.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29.07.2020 року у справі №420/1709/19, у якій суд зазначив, що умови та строки оплати не впливають на митну вартість товару та не можуть бути підставою для її коригування.
До матеріалів позовної заяви долучено банківську платіжну інструкцію №4 від 13.03.2026 року про оплату товару на суму 110 433,60 польських злотих, яка підтверджує фактичне виконання позивачем умов договору та об`єктивно не могла бути подана до моменту прийняття оскаржуваного рішення 27.02.2026 року.
Суд звертає увагу, що при прийнятті рішень про коригування митної вартості товарів щодо ідентичного товару за кодом УКТ ЗЕД 70139900 митним органом визначались різні показники митної вартості, незважаючи на застосування одного й того самого резервного методу визначення митної вартості (метод 2ґ).
Так, у Рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000139/2 від 02.02.2026 року митна вартість товару визначена на рівні 2,6530 польських злотих за одиницю.
У Рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000202/2 від 13.02.2026 року митна вартість аналогічного товару визначена вже на рівні 2,8672 польських злотих за одиницю.
Наведене свідчить про непослідовність та вибірковість підходу митного органу при визначенні митної вартості одного й того ж товару, а також про відсутність єдиного обґрунтованого механізму визначення митної вартості.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 64 Митного кодексу України митна вартість імпортних товарів не може визначатися на підставі системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей.
Однак у даному випадку з матеріалів справи вбачається, що митний орган фактично обрав значно вищі показники митної вартості товару, незважаючи на наявність у самого ж відповідача інформації про нижчу митну вартість аналогічного товару, визначену у попередніх рішеннях.
Крім того, суд звертає увагу, що у самих рішеннях про коригування митної вартості наявні суперечності щодо визначених числових значень митної вартості.
Так, у Рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000139/2 від 02.02.2026 року у графі 33 зазначено митну вартість товару на рівні 2,74 дол. США/кг, тоді як у графі 30 цього ж рішення зазначено показник 2,6530 польських злотих за штуку.
Аналогічні розбіжності містяться у Рішенні №UA209000/2026/000202/2 від 13.02.2026 року, де у графі 33 зазначено митну вартість 2,74 дол. США/кг, а у графі 30 — 2,8672 польських злотих за штуку.
У Рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000301/2 від 27.02.2026 року митним органом також визначено різні показники митної вартості для одного й того ж товару. Зокрема, щодо товару №1 (світильники неелектричні, лампадки) у графі 33 зазначено митну вартість 3,7501 дол. США/кг, тоді як у графі 30 — 13,4096 польських злотих за кг. Щодо товару №2 (вироби зі скла: ємності скляні) у графі 33 зазначено митну вартість 2,72 дол. США/кг, тоді як у графі 30 — 4,1037 польських злотих за штуку.
Наявність таких суперечностей у самих рішеннях про коригування митної вартості свідчить про необґрунтованість проведених розрахунків, відсутність чіткого та зрозумілого механізму визначення митної вартості, а також про порушення принципів об`єктивності, послідовності та правової визначеності при здійсненні митного контролю.
Отже, суд доходить висновку, що митний орган у даному випадку діяв непослідовно та без належного правового обґрунтування, а здійснене коригування митної вартості є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам Митного кодексу України.
Частиною 2 ст. 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Зазначені висновки випливають, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст. 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеною у постанові від 18.08.2021 у справі №160/4944/19 та у постанові від 04.11.2021 у справі №120/2634/19-а.
При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним митним органом за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Таким чином суд вважає, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованих товарів всі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України.
Висновки відповідача про надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товарів.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач належними доказами не спростував доводи позивача про правильність визначення ним митної вартості за основним методом та не довів наявність у митного органу належних підстав для коригування митної вартості товару.
Зважаючи на викладене вище, суд висновує, що рішення №UA209000/2026/000139/2 від 02.02.2026, №UA209000/2026/000202/2 від 13.02.2026 та №UA209000/2026/000301/2 від 27.02.2026 митний орган прийняв за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі без обґрунтування причин того, що позивач неправильно визначив митну вартість товарів.
За таких обставин, суд висновує про задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000139/2 від 02.02.2026, №UA209000/2026/000202/2 від 13.02.2026 та №UA209000/2026/000301/2 від 27.02.2026.
За наслідками розгляду справи суд висновує, що оскаржувані рішення відповідача не відповідають критеріям правомірності та обґрунтованості, передбаченим п. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України.
Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд
у х в а л и в:
1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛАЙТ» (місце знаходження: 81400, м. Самбір, вул. Промислова, 2/52, код ЄДРПОУ 45661703) до Львівської митниці (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, код ЄДРПОУ 43971343) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів задовольнити повністю.
2.Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000139/2 від 02.02.2026, №UA209000/2026/000202/2 від 13.02.2026 та №UA209000/2026/000301/2 від 27.02.2026.
3.Стягнути з Львівської митниці (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, код ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛАЙТ» (місце знаходження: 81400, м.Самбір, вул. Промислова, 2/52, код ЄДРПОУ 45661703) 7245 (сім тисяч двісті сорок п`ять) грн. 86 коп. судового збору.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Суддя	Грень Наталія Михайлівна