П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2026 року місто Київ 
справа № 753/18369/24
провадження № 22-ц/824/1942/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д.,Стрижеуса А.М. за участю секретаря судового засідання - Хасанової А.Р.,

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Кравченко Ксенією Миколаївною, 
на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Якусик О.В.,-
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасне виконання мирової угоди в розмірі 140 094,63 грн.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року у справі № 753/18880/23 було затверджено мирову угоду між сторонами, за умовами якої ОСОБА_2 не пізніше 6-ти (шести) місяців після затвердження мирової угоди зобов`язався сплатити на користь ОСОБА_1 211 500 грн. грошової компенсації за 1/2 частки вартості спільного майна подружжя автомобіля марки MERCEDES-BENZ GL 500, та 364 798,51 грн. грошової компенсації спільного майна подружжя за частку грошових коштів, внесених як авансовий платіж за попереднім договором купівлі-продажу квартири № 0535/ДНЗ/315 від 11 жовтня 2019 року
Пунктом 7 мирової угоди сторони узгодили, що у разі порушення строків сплати, ОСОБА_2 сплачує на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 1% від суми несплаченого боргу за кожен день прострочення до повного погашення боргу.
Як вказувала позивачка, мирова угода затверджена судом ухвалою від 24 січня 2024 року, вона набрала законної сили в день її проголошення, отже ОСОБА_2 мав виконати грошове зобов`язання у строк не пізніше 25 липня 2024 року.
На виконання умов мирової угоди ОСОБА_2 сплатив 398 000 грн. 19 серпня 2024 року та 178 298,60 грн. 20 серпня 2024 року, тобто з порушенням визначених цією угодою умов, що є підставою для нарахування пені, розмір якої за період прострочення становить 140 094,63 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 15 000 гривень, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 400 гривень 92 коп.
У іншій частині - у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 - адвокат Кравченко К.М. просила змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення пені з відповідача, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені в повному обсязі. Позивач вважає рішення суду першої інстанції в частині визначення суми незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в ухвалі про затвердження мирової угоди чітко зазначено, що кошти мають бути сплачені відповідачем «якнайшвидше, але не пізніше 6-ти (шести) місяців після затвердження мирової угоди», а не з дня набрання ухвали законної сили. 
Сторони уклали мирову угоду добровільно, з метою мирного врегулювання спору у цивільній справі №753/18880/23, зафіксували усі істотні умови, що стосуються поділу майна та відповідальності за несвоєчасне виконання умов цієї мирової угоди, в тому числі і розмір пені за порушення строків виконання мирової угоди у розмірі 1% від суми несплаченої заборгованості. А отже, відповідач, підписуючи вказану мирову угоду, розумів наслідки укладання такого правочину і відповідно наслідки її несвоєчасного виконання.
Тому апелянт вважає надуманим посилання відповідача про надмірність для нього розміру нарахованих штрафних санкцій, що спростовується відомостями, відображеними ним в декларації про майновий стан та доходи за минулий рік 2024 рік.
Обчислення судом першої інстанції пені з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ є незаконним, оскільки не грунтується на законі, який застосовується до спірних правовідносин.
Крім того, апелянт вказує, що посилання суду першої інстанції на те, що при обрахунку зменшення розміру пені ним застосовано до даних правовідносин - 3 процентів річних та інфляційних втрат є порушенням норм ч. 2 ст. 625 ЦКУ, оскілки сторонами установлено в Мировій угоді інший розмір процентів за несвоєчасне виконання зобов`язань. 
Тому вважає, що суд однобічно розглянув зазначену справу, не в повній мірі з`ясував обставини справи, які мають істотне значення, не надавши доказам у їх сукупності, відповідної оцінки, що призвело в подальшому до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Кравченко К.М. просила задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції змінити.
В судове засідання відповідач не з'явився, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток - повідомлень на поштову адресу, що підтверджується конвертом про отримання з відмітко «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України судова повістка вважається врученю адресату 12 березня 2026 року.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року у справі №753/18880/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна сумісною власністю подружжя, поділ майна та стягнення грошової компенсації затверджено мирову угоду між сторонами.
Згідно з пунктом 3 вказаної мирової угоди ОСОБА_2 сплачує якнайшвидше, але не пізніше 6-ти (шести) місяців після затвердження ухвалою суду мирової угоди на користь ОСОБА_1 211 500 гривень 00 копійок, грошової компенсації за 1/2 частки вартості спільного майна подружжя автомобіля марки MERCEDES-BENZ GL 500, 2013 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 .
Як визначено пунктом 6 мирової угоди, ОСОБА_2 сплачує якнайшвидше, але не пізніше 6-ти (шести) місяців після затвердження мирової угоди на користь ОСОБА_1 364 798.51 грн. грошової компенсації спільного майна подружжя за 1/2 частки грошових коштів, внесених в якості авансового платежу за попереднім договором купівлі-продажу квартири № 0535/ДНЗ/315 від 11 жовтня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікульшиною О.В. 11 жовтня 2019 року та зареєстрованого в реєстрі № 302.
Пунктом 7 мирової угоди сторони погодили, що у разі порушення строків сплати визначених пунктів 3 та 6 цієї мирової угоди ОСОБА_2 сплачує на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 1% від суми несплаченого боргу за кожен день прострочення до повного погашення боргу.
Відповідно до частини першої статті 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Вказану мирову угоду затверджено судом ухвалою від 24 січня 2024 року, вона набрала законної сили в день її проголошення, отже визначену цією мировою угодою заборгованість ОСОБА_2 мав сплатити не пізніше 25 липня 2024 року.
Як свідчать надані відповідачем квитанції від 19 серпня 2024 року, на виконання умов даної мирової угоди ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 : 398 000 грн. та 178 298,60 грн., які були зараховані на її рахунок 19 серпня 2024 року та 20 серпня 2024 року відповідно.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з позицією позивача, що у разі невиконання боржником умов мирової угоди, у кредитора виникає право вимагати оплату боргу на загальних підставах. З урахуванням умов мирової угоди прострочення відповідача у виконанні грошового зобов'язання мало місце, починаючи з 26 липня 2024 року по 18 серпня 2024 року (тобто без урахування дня фактичної оплати коштів 19 серпня 2024 року) і розмір пені за період прострочення становить 138311,64 грн. (576298,51 х1 х24 :100) згідно з розрахунком суду. Зменшуючи визначений судом розмір пені на підставі ч.3 ст.551 ЦК України до 15000 грн., суд першої інстанції врахував надані відповідачем пояснення щодо причини несвоєчасного виконання зобов'язання, його незначне прострочення, співвідношення розміру пені порівняно із сумою боргу та керувався засадами цивільного законодавства. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що визначена судом сума в розмірі 15000 грн. відповідає сумі, обчисленій з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Установлено, що ухвалою від 24 січня 2024 року було затверджено мирову угоду між сторонами, яка відповідно до ст. 207 ЦПК України є правочином, що укладається сторонами з метою врегулювання спору та набуває обов`язкової сили після її затвердження судом.
Згідно з ч. 1 ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється у строки та в порядку, передбачені такою угодою, а ухвала суду про її затвердження є виконавчим документом.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено законом.
Встановлено, що відповідач виконав грошове зобов`язання із простроченням, що відповідно до ст. 610 ЦК України є порушенням зобов`язання, а згідно зі ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.
Відповідно до ст. 549 ЦК України пеня є видом неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.
Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право зменшити розмір неустойки, якщо він є надмірним або за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування зазначеної норми права, оскільки визначений сторонами розмір пені у 1% за кожен день прострочення є значним, а нарахована сума пені у співвідношенні до суми основного зобов`язання та строку прострочення фактично набуває ознак надмірного фінансового тягаря.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер правовідносин між сторонами, незначний строк прострочення, причини порушення зобов`язання, а також принципи розумності, справедливості та добросовісності. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно застосував підхід, аналогічний до нарахування процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, не спростовують правильності висновків суду, оскільки суд першої інстанції не змінив правову природу неустойки, а лише визначив співмірний розмір відповідальності, використовуючи критерії оцінки.
Посилання апелянта на обов`язковість умов мирової угоди є загалом правильними, однак не виключають можливості судового контролю за співмірністю відповідальності, прямо передбаченого законом.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, проте відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є прерогативою суду, і підстав для висновку про її неправильність колегія суддів не вбачає.
Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування рішення не вбачається.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Кравченко Ксенією Миколаївною,залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 27 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус