ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 283/2320/25	  	Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.	
Категорія 39	  	Доповідач Панкеєва В.А.	

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Панкеєвої В.А.,
суддів  Григорусь Н.Й., 
Галацевич О.М.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін у м. Житомирі цивільну справу № 283/2320/25 за позовом Акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Барановського Ігоря Івановича
на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. у м. Малині,

встановив:

У вересні 2025 року представник Акціонерного товариства "Таскомбанк" (далі - АТ "Таскомбанк", банк) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4695352525 від 14 квітня 2021 року у розмірі 67709,05 грн, з яких: 39527,81 грн - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 5305,94 грн - заборгованість по річним процентам та 22875,30 грн - заборгованість по щомісячним процентам. Також просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати. 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14 квітня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" (далі - ТОВ "ФК "ЦФР") та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір № 4695352525.
Відповідно до його умов (п.1.1.) кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно з п.1.2, 1.3. кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених Кредитним договором.
Пунктом 3.3. цього договору передбачено, що всі інші умови кредитного договору, викладені в паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ "ФК "ЦФР", які розміщені на сайті ТОВ "ФК "ЦФР".
Відповідно до умов кредитного договору №4695352525 від 14 квітня 2021 року позичальнику надано грошові кошти на суму 40103,30 грн. Дата закінчення кредитного договору 24 квітня 2024 року. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору (п.1.2 кредитного договору).
Кредит відповідачкою було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі (п.1.2, п.1.4 кредитного договору), отже кредитодавець, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі.
Представник позивача зазначав, що права вимоги за кредитним договором відступлені АТ "Таскомбанк" на підставі договору факторингу, відповідно до умов якого позивач є новим кредитором відповідачки ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.
Також вказував, що умови вищевказаного кредитного договору відповідачкою не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Про наявність заборгованості за цим договором відповідачка повідомлялась неодноразовими телефонними повідомленнями від банку.
Станом на 12 травня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за даним кредитним договором становить 39527,81 грн - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена); 5305,94 грн - заборгованість по річним процентам; 22875,30 грн - заборгованість по щомісячним процентам.
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Таскомбанк", заборгованість за кредитним договором № 4695352525 від 14 квітня 2021 року в розмірі 62403,11 грн, з яких: 39527,81 грн заборгованість за основною сумою боргу та 22875,30 грн заборгованість по щомісячним процентам. В решті вимог відмовлено за безпідставністю. Також стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ "Таскомбанк" судові витрати у розмірі 2232,57 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Барановський І.І. подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення яким відмовити АТ "Таскомбанк" у задоволенні його позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Адвокат Барановський І.І. зазначає, що за кредитним договором жодні грошові кошти відповідачці не надавалися, а їхнім отримувачем безпосередньо були ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень", ТАТ "Страхова компанія "ТАС" і ПАТ "Страхова група "ТАС". Позивач у позовній заяві навів недостовірні відомості щодо розміру коштів, наданих відповідачці.
Вважає, що фактично відбулося шахрайство з боку ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" шляхом можливої реалізації п.1.4 кредитного договору: "Підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів за наступними реквізитами…". Всупереч наведеній умові кредитного договору про отримання позичальником кредиту ОСОБА_1 фактично його не отримувала. Оплата страхових платежів та за електронні ключі доступу не відповідає Закону України "Про споживче кредитування".
Крім того, щомісячні проценти згідно паспорту кредиту становлять 2,99, а загальні річні проценти - 9,99. Враховуючи вищезазначене, місцевий суд помилково порахував відповідачці у заборгованість щомісячні проценти на рівні 9,99.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. 
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін. 
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Судом установлено, що 14 квітня 2021 року між ТОВ "ФК "ЦФР" і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 4695352525, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 40103,30 грн строком на 36 місяців.
Сторони кредитного договору погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснити повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 5352525, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.3. кредитного договору) (а.с.9).
Відповідно до розділу 5 Паспорта кредиту розмір щомісячних процентів складає 2,99% від суми кредиту, загальні річні проценти 9,99% від суми боргу за договором. Загальні витрати за кредитом 50124,95 грн, орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 90228,25 грн, реальна річна процентна ставка річних 77,98%.
Кредит надається безготівковим шляхом протягом 3 банківських днів від дня укладення договору (п.4 Паспорта кредиту) (а.с.9 зв.-10).
20 вересня 2021 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та АТ "Таскомбанк" був укладений договір факторингу № 200921, відповідно до умов якого АТ "Таскомбанк" зобов`язується передати (сплатити) ТОВ "ФК "ЦФР" суму фінансування, а останній зобов`язується відступити АТ "Таскомбанк" права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором.
Права вимоги за договором означає всі належні клієнту на дату відступлення права грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами щодо повернення сум основної заборгованості, сплати нарахованих процентів за користування коштами, та штрафних санкцій в обсязі, визначеному станом на дату відступлення прав вимоги, а також право нараховувати за умовами кредитних договорів і вимагати від позичальників сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та будь-яких інших платежів згідно з кредитними договорами та платежів, передбачених чинним законодавством, включаючи права вимоги за кредитним договором, що можуть виникнути в майбутньому.
Згідно з пунктом 2.3. договору факторингу відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних ТОВ "ФК "ЦФР" за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від ТОВ "ФК "ЦФР" до АТ "Таскомбанк" відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру прав вимог згідно з Додатком № 2 до цього договору, але не раніше оплати АТ "Таскомбанк" суми зазначеної у п.3.1. договору, після чого АТ "Таскомбанк" стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває всі права вимоги визначені цим договором та всі права вимоги за договорами поруки. Сторони підписують акт прийому-передачі Реєстру прав вимог в день здійснення оплати суми фінансування згідно з п.3.1. цього договору. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі Реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від ТОВ "ФК "ЦФР" до АТ "Таскомбанк" прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору (а.с.19-23).
На підтвердження оплати за договором факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року позивачем надано меморіальний ордер №768960451 на суму 214388525,17 грн (а.с.72). На підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором № 4695352525 від 14 квітня 2021 року надано витяг з Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, відповідно до якого передано право вимоги за кредитним договором № 4695352525 (а.с.14).
Відповідно до наданого позивачем витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року АТ "Таскомбанк" отримало право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму 42 356,54 грн (а.с.14 зв.).
Зазначений витяг з реєстру прав вимоги, зокрема, містить прізвище, ім`я та по-батькові позичальника ОСОБА_1 , суму кредиту 40103,30 грн, номер кредитного договору 4695352525; дата укладення кредитного договору 14 квітня 2021 року.
За розрахунком позивача заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 12 травня 2025 року складає 67709,05 грн, з яких: 39527,81 грн - заборгованість за кредитом; 5305,94 грн - заборгованість за річними процентами за користування кредитом; 22875,30 грн - заборгованість за щомісячними процентами за користування кредитом (а.с.48-49).
Факт користування ОСОБА_1 грошовими коштами підтверджується також випискою по особовому рахунку за період з 14 квітня 2021 року по 12 травня 2025 року (а.с.29-46).
20 червня 2025 року позивач надіслав відповідачці повідомлення-вимогу щодо дострокового повернення коштів за кредитним договором у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань, яку останньою було залишено без належного реагування (а.с. 27-28).
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із безпідставності вимоги АТ "Таскомбанк" про стягнення з ОСОБА_1 нарахованої суми заборгованості по річним процентам у розмірі 5305,94 грн.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Як убачається із матеріалів справи предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Таскомбанк" кредитної заборгованості за договором №4695352525 від 14 квітня 2021 року, що в частині тіла кредиту, процентів та комісії станом на 12 травня 2025 року складає: 67709,05 грн, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 39527,81 грн; заборгованість по процентам річним - 5305,94 грн; заборгованість за щомісячними процентами - 22875,30 грн.
Згідно статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Отже, положеннями статей 512, 1077 ЦК України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.
За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.
Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору про відступлення права вимоги, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Тож, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право на вимоги яких переходять до нового кредитора.
З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши зазначені обставини у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що між первісним кредитором та відповідачкою укладений кредитний договір, за умовами якого остання зобов`язалася прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. 
Доказів повернення кредитних коштів та сплати процентів матеріали справи не містять.
Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та первісним кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів.
Підпис відповідачки під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.
Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; не оспорювала кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.
Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що фактично було реалізовано сторонами. Відповідачка з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, а саме ТОВ "ФК "ЦФР", отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Отже за наведених умов, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку АТ "Таскомбанк" не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.
Крім того, у даній справі підтверджені обставини та дії позичальника щодо погодження останнім з первісним кредитором умов про проценту ставку в певному розмірі та на умовах зазначених в письмових документа.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях та їх розмір станом на 12 травня 2025 року підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по кредитному договору.
Відповідачка ОСОБА_1 не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ "Таскомбанк" та не довела відсутності заборгованості.
За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що первісний кредитор повністю виконав свої зобов`язання за договором, а позичальник ОСОБА_1 скористалася наданим кредитом, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по особовому рахунку відповідачки ОСОБА_1 (а.с.29-46), проте умови договору не виконала, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за основним боргом, що становить за кредитним договором № 4695352525 від 14 квітня 2021 року в розмірі 39527,81 грн та заборгованості по щомісячних відсотках у розмірі 22875,30 грн.
Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що між сторонами був укладений кредитний договір № 4695352525 від 14 квітня 2021 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці грошові кошти, а відповідачка зобов`язувалася повернути їх та сплатити проценти за користування кредитом.
Згідно з умовами договору, за користування кредитними коштами передбачено нарахування процентів у розмірі 9,99 % річних, а також щомісячних процентів у розмірі 2,99 %. Строк дії договору встановлено 36 місяців. За таких обставин нарахування процентів здійснювалося в межах дії договірних зобов`язань сторін.
Зокрема, як убачається з розрахунку заборгованості та умов договору позивачем було здійснено одночасно нарахування річних та щомісячних процентів як плати за користування кредитними коштами за один і той самий період.
Разом з цим колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що проценти у розмірі 9,99 % річних, нараховані позивачем за період з 20 вересня 2021 року по 27 березня 2023 року, фактично дублюють плату за користування кредитними коштами, вже включену до щомісячних процентів у розмірі 2,99%, та не мають самостійної правової підстави для окремого стягнення поряд зі щомісячними процентами 2,99 %.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нарахування суми у розмірі 5305,94 грн, здійснене за ставкою 9,99% є безпідставним та в цій частині не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.
За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст.258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Барановського Ігоря Івановича залишити без задоволення.
Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Панкеєва 

Судді Н.Й. Григорусь

О.М. Галацевич