Головуючий І інстанції: С.С. Бойко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 р. 	Справа № 440/10517/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Мінаєвої К.В. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 року по справі № 440/10517/25
за позовом  ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.07.2025 № 164050005010 про відмову у призначенні пенсії, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку із відсутністю необхідного стажу.
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.05.2025, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі за 1989-1990 згідно трудової книжки № НОМЕР_1 та довідок Комунальної установи «Трудовий архів» Решетилівської міської ради Полтавської області від 27.05.2025 № 01-12/П-180, № 01-12/П-181, № 01-12/П-182, № 01-12/П-183, та періоди роботи в колгоспі за 1991, з 01.08.1993 по 31.12.1993, за 1996 згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 , довідки Комунальної установи «Трудовий архів» Решетилівської міської ради Полтавської області № 01-12/П-195 від 01.07.2025.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №164050005010 від 09.07.2025 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 23.03.1987 з 02.06.1989 по 31.12.1989, з 01.01.1990 по 01.08.1990, з 19.08.1991 по 30.10.1991 з урахуванням архівних довідок Комунальної установи "Трудовий архів" Решетилівської міської ради Полтавської області від 27.05.2025 №01-12/П-180, №01-12/П-181, №01-12/П-182, №01-12/П-183, період роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_4 від 26.01.1993 з 29.10.1991 по 31.12.1991, з 01.08.1993 по 31.12.1993, з 01.01.1996 по 31.12.1996 з урахуванням архівних довідок Комунальної установи "Трудовий архів" Решетилівської міської ради Полтавської області від 01.07.2025 №01-12/П-195. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02.07.2025 з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 коп.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при здійсненні повноважень пенсійним органом не порушувались права позивача оскільки в довідках які надані позивачем та на його думку підтверджують стаж, зазначено скорочення його ім`я та по батькові.
Позивач не скористався своїм правом визначеним ст. 304 КАС України та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 3-ї групи, яка встановлена йому 07.05.2025 згідно рішення 251/25/2893/Р, як про це свідчить витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №251/25/2893/В від 07.05.2025 (а.с. 17-20).
17.06.2025 року позивач, звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності та пакетом документів.
Рішенням ГУПФ у Івано-Франківській області (за принципом екстериторіальності) №164050005010 від 17.06.2025 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки відсутній необхідний стаж 14 років, страховий стаж особи становить 7 років 7 місяців 19 днів (а.с. 15). Зокрема до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно архівних довідок № 01-12/П-177, 179, 180-184 від 27.05.2025, так як в первинних документах ім`я або по батькові значиться у скороченій формі.
02.07.2025 позивач повторно, звертався до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою та документами на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З урахуванням принципу екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії по інвалідності та додані до неї документи розглянута Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення від 09.07.2025 №164050005010 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.
Зі змісту вказаного рішення встановлено, що вік заявника на дату звернення складає 57 років.
Страховий стаж особи становить 11 років 08 місяців 20 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі: за 1991 рік, з 01.08.1993 по 31.12.1993, 1996 рік згідно довідки № 01-12/П-195 від 01.07.2025, оскільки в зазначенні роки ім`я та по батькові заявника зазначено скорочено, за 1989-1990 роки згідно довідок № 01-12/П-180, 181, 182, 183 від 01.07.2025, оскільки ім`я та по батькові заявника зазначено скорочення.
Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням, звернувся до суду із цим позовом.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Трудовою книжкою позивача у повному обсязі підтверджено його зайнятість на роботах, які дають право на призначення пенсії, відмова пенсійного органу з наведених підстав є необґрунтованою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частинами першою, другою статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-ІV) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Статтею 30 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Відповідно до частини 1 статті 31 Закону №1058-IV залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.
Згідно з приписами частини 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп: до досягнення особою 23 років включно - 1 рік; від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки; від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки; від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років; від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років; від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років; від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років; від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років; від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років; від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років; від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років; від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Отже, особа, якій встановлено третю групу інвалідності, має право на призначення пенсії по інвалідності у разі наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією від 56 років до досягнення особою 59 року включно - 14 років.
Статтею 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж, необхідний для призначення пенсії, обчислюється відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів (записів трудової книжки) та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-XII).
Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників визначений Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі по тексту - Положення № 310).
Відповідно до пункту 1, 2 Положення № 310 трудова книжка колгоспника є основним документом про діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться усім членам колгоспів з прийняття їх у члени колгоспу.
Згідно із пунктом 5 Положення № 310 в трудову книжку колгоспника вносяться:
відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;
відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі;
відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи;
відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві, його виконання;
відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавства;
відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно із пунктом 6 Положення № 310 всі записи у трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Положенням № 310 визначено зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де вказуються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Положення № 310 трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі № 171/843/17.
Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
А отже виключно у випадку, коли у трудовій книжці взагалі відсутні відомості про період роботи, що дає право на призначення пенсії, надаються довідки із зазначенням відповідних відомостей.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 23.03.1987, позивач з 02.06.1989 прийнятий в колгосп "Зоря" по договору в будівельну бригаду (запис №3, протокол №3 від 27.05.1989); 01.08.1991 звільнений з колгоспу "Зоря" за власним бажанням (протокол №11 від 04.07.1990) та трудової книжки серія НОМЕР_4 від 26.01.1993, позивач з 29.10.1991 зарахований в кп "Зоря" шофером (запис № 1, рішення правління № 13 від 21.11.1991); 14.03.1993 переведено з роботи водія на роботу трактористом (запис № 2, рішення загальних зборів наказ № 3 від 03.03.1993); 23.07.1994 звільнено з роботи за власним бажанням (запис № 3, наказ № 5 від 02.08.1994); 01.05.1996 переведено на роботу трактористом (запис № 5).
У трудовій книжці серія НОМЕР_4 від 26.01.1993 зазначено відомості про прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та виконання позивачем річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві зокрема, в 1991, 1993 та 1996 роках.
З архівних довідок Комунальної установи "Трудовий архів" Решетилівської міської ради Полтавської області від 27.05.2025 №01-12/П-180, №01-12/П-181, №01-12/П-182, №01-12/П-183 та від 01.07.2025 №01-12/П-195 вбачається, що, позивач:
У 1990 році відпрацював 63 людино-днів, нараховано коштів 4368,60; 
У 1989 році липень відпрацював 47 людино-днів, нараховано коштів 2494,42, серпень відпрацював 22 людино-днів, нараховано коштів 855,49, грудень відпрацював 33 людино-днів, нараховано коштів 1933,43;
У 1990 році січень відпрацював 24 людино-днів, нараховано коштів 3042,50, червень відпрацював 92 людино-днів, нараховано коштів 2120,22;
У 1991 році відпрацював 2 людино-днів, нараховано коштів 33,02;
У 1991 році відпрацював 24 людино-днів, нараховано коштів 916,66;
У 1996 році відпрацював 271 людино-днів, нараховано коштів 1583,80;
У 1991 році відпрацював 33,5 людино-днів, нараховано коштів 435,00;
У 1993 році відпрацював 285 людино-днів, нараховано коштів 1450273;
У 1996 році відпрацював 284 людино-днів, нараховано коштів 854,90.
Також вказані довідки містять відомості про те, що вони видані та підставі: Фонд 56, опис 1-О, спр.388, арк. 13зв.-18, Фонд 6, опис 1-О, спр.434, арк. 9зв.-10, арк. 12зв.-13, арк. 20зв.-21, арк. 22зв.-23, арк. 36зв.-37, Фонд 6, опис 1-О, спр.434, арк. 9зв.-10, арк. 12зв.-13, арк. 20зв.-21, арк. 22зв.-23, арк. 36зв.-37, Фонд 1, опис 1-О, спр.79, арк. 46зв.-47, Фонд 9, опис 1-О, спр.506, арк. 37зв.-38, Фонд 6, опис 1-О, спр.434, арк. 9зв.-10, Фонд 6, опис 1-О, спр.446, арк. 12; спр.452, арк. 23зв.-24; спр.458, арк. 17зв.-18; спр.457, арк. 42зв.; спр.462, арк. 32зв.; спр.461, арк. 43; спр.467, арк.5зв; спр.471, арк.7; спр.473, арк.46; спр.478,акр.34зв.-35; спр.484, арк.26зв.-27.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 дійшов висновку, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.
Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а зазначено, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а відтак, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування / призначення пенсії.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу роботи позивача періоду роботи з 02.06.1989 по 31.12.1989, з 01.01.1990 по 01.08.1990, з 18.08.1991 по 31.12.1991, з 01.08.1993 по 31.12.1993 та з 01.1996 по 31.12.1996 що дає право на пенсію по інвалідності оскільки трудовою книжкою позивача у повному обсязі підтверджено його зайнятість на роботах, які дають право на призначення пенсії натомість вимоги відповідача щодо неможливості зарахування періодів трудової діяльності позивача згідно з вказаними вище архівними довідками, оскільки такі періоди містяться у трудових книжках позивача, які є основними документами, що підтверджує стаж роботи є безпідставними.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо протиправності оскаржуваного рішення № 164050005010 від 09.07.2025 року у зв`язку з його прийняттям пенсійним органом не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Виходячи з того, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, то в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 року по справі № 440/10517/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	К.В. Мінаєва   В.В. Катунов