Справа № 308/3399/26

Р І Ш Е Н Н Я 
 І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2026 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: 
головуючої-судді - Бенца К.К.,
при секретарі - Майор Ю.В.
за участю :
представника заявника - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в режимі відео конференції заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису,-
В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису.
Мотивуючи свої вимоги заявник вказує на те, що в січні 2016 року вона познайомилася з ОСОБА_4 , після чого між ними склалися сімейні стосунки і з даного періоду часу вони перебували у фактичних шлюбних відносинах.
Заявник зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася спільна дитина - дочка - ОСОБА_5 . Оскільки на момент народження дитини вона не перебувала із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, то в порядку ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України батьком новонародженої дитини був записаний ОСОБА_6 , із громадянством - Україна, тобто особа за вказівкою матері дитини, в даному випадку із прізвищем, що відповідає прізвищу матері дитини, ім?ям та по батькові, повністю співпадає з даними біологічного батька дитини.
Вказує, що починаючи з моменту її вагітності та після народження дитини ОСОБА_4 свідомо визнавав своє батьківство щодо дочки, турбувався про неї та дитину, як про членів своєї сім?ї, піклувався про них. Будь-яких суперечок, непорозумінь та розмов про недовіру між нею та ОСОБА_4 не виникало.
Заявник вказує, що за період їх спільного проживання ОСОБА_4 не встиг належним чином оформити визнання батьківства щодо дитини, хоча цілком і повністю цього прагнув, а тому виникла необхідність звернутися до суду із заявою про встановлення того, що ОСОБА_4 є рідним батьком малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявник також зазначає, що з початком воєнного стану в Україні ОСОБА_4 був мобілізований і відправлений для виконання бойових завдань у зону ведення бойових дій.
15 березня 2024 року Актом розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 21 серпня 2023 року, Східне територіальне управління Національної гвардії України встановило факт загибелі військовослужбовця - старшого солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За наслідками загибелі видано довідку про причину смерті N?5300 від 12 жовтня 2023 року, де зазначається причина смерті - множинні проникаючі сліпі уламкові поранення тулуба з ушкодженням внутрішніх органів.
Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 17 жовтня 2023 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України складено відповідний актовий запис N? 11139.
Вказує, що вищезазначені документи є підставою для порушення клопотання про призначення пенсії (допомоги) і надання пільг, установлених законодавством України.
Заявник звертає увагу на те, що за період перебування на військовій службі ОСОБА_4 регулярно надавав матеріальну допомогу на утримання дочки ОСОБА_7 .
Всі ці та інші обставини може підтвердити ОСОБА_3 , яка являється рідною сестрою ОСОБА_4 та інші свідки.
Заявник вважає, що та обставина, що ОСОБА_4 визнавав себе батьком малолітньої дитини-дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , приймав активну участь у її вихованні, турбувався про неї, матеріально забезпечував дитину, є підставою для визнання батьківства.
Вважає, що долучені до заяви фотознімки вказують на теплі та гарні стосунки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Фотознімки відображають моменти спілкування, вказують на родинне ставлення один до одного. Знаходячись на військовій службі, ОСОБА_4 регулярно спілкувався з нею та дочкою, по-батьківськи висловлювався на адресу дочки ОСОБА_7 та висловлював наміри про офіційне одруження цри поверненні додому.
Окрім того встановлення факту батьківства для заявника має юридичне значення, а саме необхідно для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг, встановлених законодавством України.
З посиланням на викладене просить суд встановити факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Бортнів Іваничівського району Волинської області (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), громадянина України, відносно малолітньої дитини - дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків Харківської області; Внести зміни до актового запису N? 322 про народження дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 15.03.2017 р. Московським районним у місті Харків відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, а саме: змінити відомості про батька дитини з « ОСОБА_6 », громадянин України» на « ОСОБА_4 », громадянин України»; змінити прізвище дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 »; ім?я, по-батькові дитини, дату народження та місце народження - залишити без змін.
Виклад позицій сторін по справі:
Представник заявника в судовому засіданні подану заяву підтримав, з підстав викладених у заяві. Надав пояснення аналогічні викладеним у заяві. Просив суд задовольнити заяву та встановити факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), громадянина України відносно малолітньої дитини - дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявник ОСОБА_2 в призначене судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Заінтересована особа ОСОБА_3 в призначене судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі та визнання всіх обставин по справі.
Представник заінтересованої особи Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав до суду додаткові пояснення у справі, згідно яких зазначили, що за результатами вивчення змісту заяви військова частина НОМЕР_1 НГУ не має заперечень щодо її змісту. Однак, заувважив, що задоволення заяви про встановлення факту батьківства можливе лише у разі, якщо актовий запис про народження вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, докази чого матеріали справи не містять. Заяву просив розглянути за відсутності представника військової частини, а рішення ухвалити на розсуд суду.
Представник заінтересованої особи Четвертого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 09.03.2026 року відкрито провадження по даній справі.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.04.2026 року задоволено клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.04.2026 року задоволено клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 08.04.2026 року виключено зі складу учасників справи Міністерство оборони України.
Заслухавши вступне слово представника заявника, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Фактичні обставини справи встановлені судом:
Як встановлено судом, ОСОБА_5 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 та у графі «мати» записана - ОСОБА_2 , а у графі «батько» записаний - ОСОБА_6 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 15.03.2017 року, копія якого долучена до матеріалів справи.
Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00058597932 від 26.05.2026 року вбачається, що відомості про батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 записані відповідно до частини першої ст. 135 СК України.
На момент народження дитини ОСОБА_5 мати дитини ОСОБА_2 не перебувала в зареєстрованому шлюбі. Батько дитини в свідоцтві про народження дитини записаний зі слів матері на підставі ст. 135 СК України.
Як встановлено судом згідно Акту розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 21 серпня 2023 року приблизно о 10 год. 20 хв. Східного територіального управління Національної гвардії України від 15.03.2024 року, вбачається, що комісія, призначена наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 04.03.2024 року №213 у період з 04 березня 2024 року по 15 березня 2024 року провела спеціальне розслідування нещасного випадку, який стався 21 серпня 2023 року під час виконання бойового завдання на північно-східній околиці населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області з одним військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 , смертельний. Зазначено, що нещасний випадок (у тому числі поранення) зі старшим солдатом ОСОБА_4 стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. За результатами розслідування складається акт за формою Н-1*.
Згідно Акту розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 21 серпня 2023 року приблизно о 10 год. 20 хв. Східного територіального управління Національної гвардії України від 15.03.2024 року, вбачається, що в ході проведення спеціального розслідування інших членів сім`ї загиблого військовослужбовця крім матері ОСОБА_10 та батька ОСОБА_11 комісією встановлено не було. Згідно з довідкою від 13.02.2024 №1233 виданою в/ч НОМЕР_1 в особовій справі старшого солдата ОСОБА_4 інших членів сім`ї не значиться.
Судом встановлено, що згідно Акту №240/24 про нещасний випадок (у тому числі поранення) старший солдат ОСОБА_4 , затверджений т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_12 , вбачається, що нещасний випадок (у тому числі поранення) зі старшим солдатом ОСОБА_4 стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.
Судом встановлено, що згідно довідки про причину смерті до форми №106/о №5300 від 12.10.2023 року вбачається, що ОСОБА_4 , 1992 р.н. помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , причина смерті: множинні проникаючі сліпі уламкові поранення тулуба з ушкодженням внутрішніх органів.
Судом встановлено, що згідно постанови №194 від 25.06.2024 року ДУ ТМО МВС України медичної (військово-лікарської) комісії вбачається, що старший солдат за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_4 , 1992 р.н. поставлено діагноз «множинні проникаючі сліпі уламкові поранення тулуба з ушкодженням внутрішніх органів», поранення, яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 , пов`язане із захистом Батьківщини.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_10 у селі Роботине, Пологівського району Запорізької області про що 17.10.2023 року зроблено відповідний актовий запис №11139, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 17.10.2023 року, копія якого долучена до матеріалів справи.
Судом встановлено, що ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 11.12.2025 року у справі №601/3753/25 відмовлено ОСОБА_2 у відкритті провадження.
Нормативно-правове регулювання:
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Встановлення факту батьківства необхідне заявнику ОСОБА_2 для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг, встановлених законодавством України.
Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Положеннями ч.1 ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. (ч.1 ст.294 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).
Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Отже, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 125 СК України Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до статті 128 СК України За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.  Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.  Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що  при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.
Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.
Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.
Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22, від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22).
Тлумачення статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом з тим, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти», заява № 62257/15, зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.  Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК ( 2947-14 ).  Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка 
її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. 
Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 Суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України ( 2006-07 ). Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) та від 01.05.2024 у справі №758/7604/23 (провадження № 61-4326св24) зроблено висновок щодо застосування ст. 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.
Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2023 року в справі № 592/4443/17 (провадження № 61-9923св22) зазначено, що: «відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це».
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20).
Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18).
Звертаючись до суду з заявою , заявник посилалась на факт перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 під час перебування у яких народилась донька. До заяви заявник долучила фотознімки померлого ОСОБА_4 разом з нею .
Надаючи оцінку доказам в справі, судом встановлено, що наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується факт спільного проживання заявника та ОСОБА_4 , їх перебування у будь-яких відносинах, у тому числі подружніх, сімейних.
В той же час суд звертає увагу на те, що заявником не надано жодного доказу на підтвердження факту спільного проживання заявника та ОСОБА_4 , та ведення спільного господарства з часу народження дитини, зокрема, спільних фотографій, інших письмових доказів, зокрема, таких, що би вказували на утримання ОСОБА_4 дитини.
Водночас доказів про наявність спільного бюджету, витрат, ведення спільного господарства заявником надано не було. Окрім того, доказів на підтвердження перерахування коштів ОСОБА_4 на утримання дитини, систематичне надання ОСОБА_4 допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги суду не надано. 
Суд звертає увагу на те, що жодних клопотань від заявника про виклик свідків , призначення судової молекулярно - генетичної експертизи до суду не надходило.
Статтею 102 ЦПК України визначено, що Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.
Статтею 106 ЦПК України визначено порядок проведення експертизи на замовлення учасників справи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обов`язку доказування. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи або змінено його властивості, до розгляду судом не приймається, крім випадків, коли особа, яка його подає, доведе можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.
Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Верховний Суд у постановах від 23.10.19, справа № 382/2559/15-ц, та від 19.09.2018 справа № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.
Протягом судового розгляду клопотання про призначення відповідної експертизи заявником та його представником заявлено не було.
Надаючи оцінку копіям фотосвітлин, які були долучені заявником до заяви, суд констатує, що з даних фотосвітлин неможливо встановити факт того, що на даних світлинах зображений, зокрема, ОСОБА_4 . Окрім того, дані світлини не можуть підтвердити той факт, що заявник перебувала з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах і що за життя померлий ОСОБА_4 визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_5 , вважав її своєю рідною донькою та виховував її.
Також у матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо встановлення факту батьківства ще до смерті ОСОБА_4 , визнання ним такого факту, а також докази того, що до вагітності позивачки вона проживала разом з ОСОБА_4 , вела спільне з ним господарство, або що після народження дочки ОСОБА_4 мав відношення до її виховання. Решта доказів аналогічно жодним чином не підтверджують достовірно батьківство ОСОБА_4 .
Суд зазначає, що на підтвердження заявлених у цій справі заявлених вимог сторона заявника не надала достатньо доказів, оцінка яких у своїй сукупності дала б суду підстави для висновку про визнання ОСОБА_4 за життя свого батьківства щодо ОСОБА_5 та встановлення відповідного факту батьківства, правом на заявлення суду клопотання про призначення відповідної експертизи, з метою отримання доказів про факт батьківства заявник не скористалась
На думку суду, заявником не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження вимог про встановлення факту батьківства, а відтак суд вважає не підтвердженим факт того, що за життя померлий визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_5 , вважав її своєю рідною донькою та виховував її.
З огляду на викладене суд вважає не підтвердженим факт батьківства ОСОБА_4 щодо ОСОБА_5 .
Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість вимог заявника та відсутність правових підстав для задоволення її заяви.
Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 293, 315, 352, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису- відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Учасники справи:
Заявник : ОСОБА_2 (місце проживання : АДРЕСА_1 );
Заінтересована особа : ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 );
Заінтересована особа : Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (місце знаходження: АДРЕСА_3 );
Заінтересована особа : Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місце знаходження: 61121, Харківська область, м. Харків, проспект Тракторобудівників, буд. 144).
Дата оголошення повного тексту судового рішення - 17.06.2026 року. 
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Бенца К.К.