Справа № 521/21056/25
Номер провадження № 2/521/1914/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року 
Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Бобуйка І.А.,
секретаря судового засідання – Литвиненко А.Г., 
розглянувши у порядку загального позовного провадження у судовому засіданні по суті цивільну справу за позовом Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси (адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Головківська, буд. 1) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Головне управління Державної податкової служби у Одеській області (адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

04.12.2025 року до суду звернувся заступник керівника Хаджибейської окружної прокуратори Стадник С.О. з позовом в якому просить суд: визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу від 25.10.2024 транспортного засобу марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, VIN НОМЕР_2 . Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування державної реєстрації (перереєстрації) права власності на транспортний засіб марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, VIN НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Одеської обласної прокуратури суму сплаченого судового збору за даною позовною заявою у розмірі 4 844 грн 80 коп. 
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що слідчим відділом відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024242000000887 від 28.06.2024 року, за підозрою ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.
Під час досудового розслідування, 12.10.2024 р., проведено санкціоновані обшуки за місцем мешкання ОСОБА_1 та у його автомобілі BMW X5, з номерним знаком НОМЕР_1 , в ході яких вилучені два полімерні пакета з особливо небезпечною психотропною речовиною, PVP. 
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 14.10.2024 р., до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави у 80 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 242240 гривень, з наступним дотриманням обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України. 
15.10.2024 р., ОСОБА_1 , звільнений з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з-під варти під заставу в сумі 242240 гривень. 
27.12.2024 р. ОСОБА_1 повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №12024242000000887, за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, 08.01.2025 р., скеровано до Малиновського районного суду міста Одеси, для розгляду по суті.
В ході допиту обвинуваченого ОСОБА_1 , у судовому засіданні, яке відбулось 29.10.2025 року встановлено, що він використовував у своїй кримінальній протиправній діяльності власний автомобіль BMW X5 днз НОМЕР_1 , з метою перевезення та зберігання, з метою збуту, особливо небезпечної психотропної речовини – PVP, а отже зазначений автомобіль є засобом вчинення кримінального правопорушення та підлягає спеціальній конфіскації. 
Враховуючи, що санкція ч. 2, 3 ст. 307 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, та враховуючи можливість відчуження ОСОБА_1 належного йому майна, прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно ОСОБА_1 .
Однак, 25.10.2024 року ОСОБА_1 на підставі операції «Перереєстрація ТЗ із укладенням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси» через єдиний державний вебпортал електронних послуг «ДІЯ» перереєстрував транспортний засіб BMW X5 днз НОМЕР_1 на нового власника ОСОБА_2 .
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 11.11.2025 року в рамках кримінального провадження було накладено арешт на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 зокрема і на транспортний засіб BMW X5 днз НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 , який відчужив майно на пiдставi договору купівлі-продажу після оголошення йому підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, усвідомлюючи можливі наслідки у вигляді конфіскації майна і відшкодування шкоди, завданої злочином, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами, уникаючи матеріальної відповідальності. 
Укладення ОСОБА_1 з ОСОБА_2 оспорюваного договору направлено на уникнення звернення на вартісне рухоме майно, оскільки з оголошенням йому підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, виникло право у прокуратора в порядку ст. 170 КПК України звернутись до суду з метою накладення арешту на майно ОСОБА_1 . 
З урахуванням наведеного, з посиланням на практику Верховного Суду, зокрема на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, стверджує, що оспорюваний правочин має ознаки фраудаторності, суперечить ст. 6, 13, 234 ЦК України, внаслідок чого підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 ЦПК України.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 05.12.2025 року позовну заяву залишено без руху. 
Разом з позовною заявою заступник керівника Хаджибейської окружної прокуратори Стадник С.О. подав заяву про забезпечення позову. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси у задоволенні заяви було відмовлено. 
16.12.2025 року позивач подав заяву про усунення недоліків, якою усунув всі недоліки, що були визначені в ухвалі від 05.12.2025 року.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 18.12.2026 року відкрито провадження у справі. 
03.03.2026 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси закрито підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду. 
Зі сторони відповідачів, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву до суду не надходило. 
Представник Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси в судове засідання з`явився, просив позов задовольнити повністю. 
Інші учаснику в судове засідання не з`явились. Повідомлялись про дату, час та місце своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. 
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що слідчим відділом відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024242000000887 від 28.06.2024 року, за підозрою ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України. 
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 14.10.2024 р., до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави у 80 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 242240 гривень, з наступним дотриманням обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України. 
15.10.2024 року ОСОБА_1 був звільнений з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з-під варти під заставу в сумі 242240 гривень. 
Однак, 25.10.2024 року, тобто через 10 днів з моменту звільнення з-під варти, ОСОБА_1 продав транспортний засіб BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску VIN НОМЕР_2 вартістю 206 000 грн., на підставі операції «Перереєстрація ТЗ із укладенням договору купівлі-продажу № 3245/2024/4959025 через електронні сервіси та зовнішні ресурси» через єдиний державний вебпортал електронних послуг «ДІЯ» на нового власника ОСОБА_2 , що підтверджується відповіддю від регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях 30.10.2025 року. 
Судом було з`ясовано, що транспортний засіб BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску VIN НОМЕР_2 відчужене на користь близької особи. 
Відповідно до актового запису про шлюб № 348 від 23.03.2019, складеного Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Головного територіального управління юстиції в Одеській області, був укладений шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як чоловіком та дружиною. Відповідно до актового запису № 151 від 12.12.1997, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої зазначений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . А отже ОСОБА_2 є батьком дружини ОСОБА_1 а отже є його тестем, що в розумінні ч. 1 ст. 1 Закона України "Про запобігання корупції" є близькою особою.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. 
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України). 
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. 
За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина перша, друга статті 234 ЦК України).
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. 
Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Тлумачення статті 234 ЦК України свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 квітня 2018 року у справі № 921/757/16-г/7, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року у справі № 201/2832/19 (провадження № 61-14079св20), на яку міститься посилання у касаційній скарзі.
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».
Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:
особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;
наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);
враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору не для регулювання цивільних відносин та не для встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або уникнення арешту та/або можливої конфіскації. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 757/62043/18-ц (провадження № 61-13227св21)).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом було встановлено, що «де-юре» транспортний засіб BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску VIN НОМЕР_2 вибув з володіння ОСОБА_1 , однак «де-факто», ОСОБА_1 володів і користувався даним транспортним засобом, що підтверджується інформацією наданої УПП в Одеській області ДПП, 17.11.2024 року відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3493000 за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови ОСОБА_1 17.11.2024 р. о 08:26 за адресою м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, 52, керуючи транспортним засобом марки BMW X5 днз НОМЕР_1 (власник ОСОБА_2 ) не виконав вимогу дорожньої розмітки та здійснив перетин подвійної суцільної смуги, чим порушив п. 8.5.1 ПДР.
При цьому, та обставина, що правочин між відповідачами, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно може бути визнаний недійсним. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.09.2023 у справі №509/2517/20.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 381/2296/18 (провадження № 61-10001св21) зроблено висновок, що «фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Такий висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року, за наслідками розгляду цивільної справи № 369/11268/16-ц (касаційне провадження № 14-260цс19), у якому Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц».
Таким чином, з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення згідно з п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України, у кримінальному провадженні починається стадія притягнення до кримінальної відповідальності, особа набуває статусу підозрюваного, що має наслідком наділення її процесуальними правами та обов`язками, а також можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і накладення арешту на майно до прийняття рішення по суті підозри, обвинувачення, зокрема для забезпечення цивільного позову, виконання покарання у виді конфіскації майна.
За такого, підозрюваний розумно може припускати і передбачати можливість настання для нього негативних наслідків, у тому числі і майнового характеру за результатами кримінального провадження. Жодного сумніву у розумінні цього ОСОБА_1 суд не має.
Водночас підозра у вчиненні кримінального правопорушення є тільки обґрунтованим припущенням і означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Оскільки з повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення цивільні права і обов`язки не виникають, і не встановлюється наявність фактів, деліктів, з яких вони виникають, а лише припускаються такі на основі зібраних доказів у встановленому законом порядку уповноваженою на те службовою особою відповідного органу досудового розслідування чи прокуратури, то підозрюваний не має доведеного майнового зобов`язання. Допоки його речові права не обтяжені чи він не обізнаний про такі обтяження підозрюваний не обмежений у праві вчиняти правочини, предметом яких є його майно, за умови відповідності цих правочинів положенням цивільного законодавства, у тому числі принципу добросовісності, їх направлення на досягнення реальних правових наслідків. Якщо допустити протилежне, будь-який правочин, вчинений підозрюваним у вчиненні злочину з спричиненням збитків, за який передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, не відповідав би цивільному законодавству і міг бути трактований як вчинений із зловживанням правом на шкоду інтересам потерпілого, коли вчинення злочину не доведено. З цих же причин не було б і потреби в існуванні забезпечувальних інститутів, як то арешт майна до рішення у справі по суті, адже у цьому разі сам факт повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення мав би наслідком недійсність правочинів підозрюваного з відчуження майна, у разі їх укладання. За умов встановлення обтяження у праві власності, зокрема щодо розпорядження майном, та обізнаності про це особи, але ігнорування обтяження та вчинення розпорядження майном, слід вважати наявним порушення правового режиму обмежених в обігу об`єктів цивільного права, а відповідно і порушення публічного порядку, що свідчить про нікчемність правочину (ст. 228 ЦПК України).
Разом з тим, угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається для виду, «про людське око», таким критеріям відповідати не може.
За встановлених обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 від 12.10.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 2, 3 ст. 307 КК України. ОСОБА_1 усвідомлював можливість настання для нього негативних наслідків майнового характеру у кримінальному провадженні.
Після цього у короткий проміжок часу, 25.10.2024 ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу № 3245/2024/4959025 з тестем ОСОБА_2 , та за умовами договору передав йому у власність автомобіль BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 , 2000 року випуску VIN НОМЕР_2 вартістю 206 000 грн. 
Суд ураховує: час укладання договору - майже відразу після повідомлення продавцю про підозру у вчиненні злочину зі значними збитками, що законодавчо дозволяє застосувати правові процедури арешту майна, звернення на нього стягнення у рахунок відшкодування шкоди у разі доведення вини; особу контрагента - близький родич, тесть, тобто батько його дружини; ціну договору - 206 000 грн. для автомобіля BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 , 2000 року випуску.
Таким чином, договір купівлі-продажу від 25.10.2024 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є фраудаторним та підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 234 ЦК України. 
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13 квітня 2022 року по справі № 757/62043/18-ц, від 02 липня 2025 року по справі № 740/8102/23. 
У сукупності дані обставини підтверджують фіктивність оспорюваного договору, та є переконливими викладені у позовній заяві доводи, що дії ОСОБА_1 щодо відчуження автомобіля не можна вважати добросовісними, направленими на настання реальних правових наслідків, обумовлених умовами договору купівлі-продажу, та вказаний договір купівлі-продажу укладений з метою приховання цього майна від конфіскації, ухилення від можливого обтяження прав на автомобіль та звернення стягнення на це майно. 
Оскільки позовні вимоги про визнання недійсним спірного договору № 3245/2024/4959025 від 25.10.2024 року є обґрунтованими, суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію транспортного засобу марки BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 , 2000 року випуску, VIN НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_2 , проведену 25 жовтня 2024 року, що була проведена за допомогою Порталу «ДІЯ», реєстраційні дії з яким здійснювалися в ТСЦ МВС №3245. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Хаджибейською обласною прокуратурою міста Одеси за подання позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 4 844,80 грн та 1211,20 грн за подання зави про забезпечення позову. 
Беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд доходить висновку, що понесені витрати на сплату судового покладаються на відповідачів в рівних долях по 3028,00 грн.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Керуючись ст. ст. 3, 13, 202-203, 215, 234 ЦК України, ст. 56, 133, 141, 191, 223, 228, 263, 264, 280, ст. 3. 307 КК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси (адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Головківська, буд. 1) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Головне управління Державної податкової служби у Одеській області (адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) про визнання договору недійсним - задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу №3245/2024/4959025 від 25.10.2024 року транспортного засобу марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, VIN - код: НОМЕР_2 , колір – чорний, укладений між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 , ІПН: НОМЕР_6 ). 
Скасувати реєстрацію транспортного засобу марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, VIN - код: НОМЕР_2 , колір – чорний, за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 , ІПН: НОМЕР_6 , проведену 25 жовтня 2024 року за допомогою Порталу «ДІЯ», реєстраційні дії з яким здійснювалися в ТСЦ МВС №3245. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Одеської обласної прокуратури (ЄДРПОУ: 03528552; рахунок отримувача: UA808201720343100002000000564; банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ; код банку отримувача: 820172, юридична та поштова адреса: 65026, м. Одеса, вул. Італійська, 3) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 , ІПН: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Одеської обласної прокуратури (ЄДРПОУ: 03528552; рахунок отримувача: UA808201720343100002000000564; банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ; код банку отримувача: 820172, юридична та поштова адреса: 65026, м. Одеса, вул. Італійська, 3) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 06.05.2026 року. 

СУДДЯ: Бобуйок І.А.