ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/11113/25 
№ провадження 2/646/1316/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року     місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В.,
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Усенко М. І.,
відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі
До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в особі представника Усенка М. І. з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2132805 від 14 березня 2020 року у загальному розмірі 12 320,00 гривень.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2132805, за умовами якого відповідачці було надано грошові кошти у розмірі 8 000,00 гривень на умовах визначених кредитним договором.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» свої зобов`язання кредитним договором виконало у повному обсязі - надало відповідачці грошові кошти у обсязі та у строк, визначений умовами договору, однак, остання умов кредитного договору належним чином не виконала.
Станом на 29 грудня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 2132805 від 14 березня 2020 року становить 12 320,00 гривень, з яких: 8 000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 4 320,00 гривень - заборгованість за відсотками.
29 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-29122020, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги, зокрема, до відповідачки за кредитним договором № 2132805 від 14 березня 2020 року.
Ураховуючи викладене вище, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2132805 від 14 березня 2020 року у загальному розмірі 12 320,00 гривень, судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 гривень.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні.
З метою забезпечення повного та об`єктивного з`ясування обставин справи ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова було задоволено клопотання представника позивача про витребування у Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» доказів.
02 грудня 2025 року Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» на виконання ухвали Основ`янського районного суду міста Харкова було надіслано на адресу суду інформацію, що витребовувалась.
У судове засідання, призначене на 18 травня 2026 року, представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином; у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі.
Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила суду, що приблизно у березні 2020 року отримала кредит у «Кредит Плюс» у розмірі 8 000,00 гривень шляхом перерахування коштів на її особисту картку, відкриту в Акціонерному товаристві «Приватбанк». Погасити заборгованість у встановлений строк вона не змогла. Двічі оформлювала пролонгацію договору. У подальшому, у зв`язку зі складними життєвими обставинами, не мала можливості ані продовжувати строк користування кредитом, ані погасити заборгованість. Щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі зазначила суду, що просить вирішити його на власний розсуд.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
14 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2132805 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до розділу 1 вказаного вище договору сума кредиту (загальний розмір) складає 8 000,00 гривень, тип кредиту - кредит.
Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується у графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у розділі 4 цього договору.
Тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить: знижена процентна ставка - 0,54 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості, або здійснить таке погашення протягом трьої календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка - 1,80 % в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначено у пункті 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови, зазначені у пункті 1.5.1. договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулось продовження строку користування кредитом.

Відповідно до пункту 2.1. договору кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку споживача № НОМЕР_1 або іншу платіжну картку, реквізити якої надані споживачем в особистому кабінеті.

Згідно із пунктом 4.1. строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену у пункті 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пунктами 4.2.-4.5. договору.
У додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 2132805 від 14 березня 2020 року наведено графік платежів.
Із змісту паспорта споживчого кредиту встановлено, що основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту - кредит, сума/ліміт кредиту - 8 000,00 гривень, строк кредитування - 30 днів.
У якості інформації щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача у вказаному вище документі зазначено таке: знижена процентна ставка, відсотків річних (застосовується, якщо протягом строку кредитування (+ 3 дні) споживач здійснить повне погашення заборгованості - 197,64 % річних (0,54 % в день); стандартна процентна ставка, відсотків річних (застосовується, якщо протягом строку кредитування (+ 3 дні) споживач не здійснить повне погашення заборгованості) - 658,80 % річних (1,80 % в день); тип процентної ставки - фіксована.
Наведена у паспорті споживчого кредиту інформаціє є актуальною та зберігає чинність до 15 березня 2020 року.
Як зазначає позивач, договір № 2132805 про надання споживчого кредиту від 14 березня 2020 року, додатки до нього та паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 у електронній формі за допомогою електронного ідентифікатора, відправленого на її номер телефону.
На підтвердження цього факту до матеріалів позовної заяви додано довідку, складену уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», згідно із якою ОСОБА_1 була ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором C484500, дата та час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику 2020-03-14 09:16:24, номер телефона, на який відправлено одноразовий ідентифікатор - НОМЕР_7.
Судом встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту № 2132805 від 14 березня 2020 року у графі «Споживач» зазначені персональні дані ОСОБА_1 , а також те, що документ було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С484500, 14.03.2020 09:16:24.
Як убачається з наданої позивачем картки обліку договору, станом на 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 2132805 від 14 березня 2020 року у загальному розмірі 12 320,00 гривень, з яких: 8 000,00 гривень - заборгованість зі сплати основного боргу; 1 296,00 гривень - відсотки, нараховані за зниженою процентною ставкою; 4 320,00 гривень - відсотки, нараховані за стандартною процентною ставкою.
З інформації, наданої Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк», встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), на яку 14 березня 2020 року було зараховано грошові кошти у розмірі 8 000,00 гривень.
29 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-29122020.
Відповідно до пункту 6.2.3. вказаного вище договору права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей. При цьому виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається.
На підтвердження факту виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» зобов`язань за вказаним вище договором позивач надав платіжне доручення № 20815 від 29 грудня 2020 року та акт приймання-передачі реєстру боржників від 29 грудня 2020 року.
Як встановлено з витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № КАУ-291220 від 29 грудня 2020 року, до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 2132805 від 14 березня 2020 року на загальну суму 12 320,00 гривень.
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яке набуло право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», як кредитодавцем, та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Суд уважає, що надані позивачем докази у своїй сукупності є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту переходу до нього права вимоги за кредитним договором, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачкою.
Зокрема, договір відступлення прав вимоги № ККАУ-29122020 від 29 грудня 2020 року містить умови щодо порядку та моменту переходу права вимоги. 
Відповідно до пункту 6.2.3 вказаного договору право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання договору сторонами, а виконання сторонами умов, визначених цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій чи оформлення окремих документів.
На підтвердження виконання умов договору позивачем надано платіжне доручення № 20815 від 29 грудня 2020 року, яким підтверджується здійснення оплати за договором відступлення прав вимоги, а також акт приймання-передачі реєстру боржників від 29 грудня 2020 року, що свідчить про передачу новому кредитору реєстру боржників відповідно до умов договору.
Окрім того, із витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № ККАУ-29122020 від 29 грудня 2020 року убачається, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 2132805 від 14 березня 2020 року із зазначенням розміру заборгованості.
Оцінивши наведені докази суд доходить висновку, що вони є взаємоузгодженими, підтверджують факт укладення договору відступлення права вимоги, виконання його сторонами та включення зобов`язання відповідачки до переліку переданих прав вимоги.
За таких обставин суд уважає доведеним факт набуття позивачем права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 2132805 від 14 березня 2020 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до пунктів 5) та 6) частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частин третьої та шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2132805 від 14 березня 2020 року у розмірі 12 320,00 гривень, обгрунтував право вимоги до відповідачки тим, що між нею та первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», було укладено кредитний договір, який відтворений шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на її номер телефону.
Як зазначає позивач, договір про споживчий кредит № 2132805 від 14 березня 2020 року та додатки до нього були підписані ОСОБА_1 у електронній формі за допомогою електронного ідентифікатора, відправленого на її номер телефону.
На підтвердження цього факту до матеріалів позовної заяви додано довідку, складену уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», згідно із якою ОСОБА_1 була ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором C484500, дата та час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику 2020-03-14 09:16:24, номер телефона, на який відправлено одноразовий ідентифікатор - НОМЕР_7.
Судом встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту № 2132805 від 14 березня 2020 року у графі «Споживач» зазначені персональні дані ОСОБА_1 , а також те, що документ було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С484500, 14.03.2020 09:16:24.
З інформації, наданої Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк», встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), на яку 14 березня 2020 року було зараховано грошові кошти у розмірі 8 000,00 гривень.
Як убачається з наданої позивачем картки обліку договору, станом на 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 2132805 від 14 березня 2020 року у загальному розмірі 12 320,00 гривень, з яких: 8 000,00 гривень - заборгованість зі сплати основного боргу; 1 296,00 гривень - відсотки, нараховані за зниженою процентною ставкою; 4 320,00 гривень - відсотки, нараховані за стандартною процентною ставкою.
У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, урахувавши всі встановлені обставини в їх сукупності, а також беручи до уваги, що відповідачка підтверджує факт укладення кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, суд доходить висновку, що вимога позивача щодо стягнення з неї простроченої заборгованості за сумою кредиту є такою, що підтверджується матеріалами справи, ґрунтується на належних та допустимих доказах, які узгоджуються між собою, а відтак підлягає задоволенню.
Стосовно обгрунтування позивачем наявності заборгованості за простроченими відсотками та її розміру суд зазначає таке.
Відповідно до розділу 1 договору № 2132805 про надання споживчого кредиту від 14 березня 2021 року строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується у графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у розділі 4 цього договору.
Тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить: знижена процентна ставка - 0,54 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості, або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка - 1,80 % в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначено у пункті 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови, зазначені у пункті 1.5.1. договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулось продовження строку користування кредитом.

За змістом пункту 4.3. договору пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу відсотків.

Як встановлено з картки обліку договору (розрахунку заборгованості), складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», заборгованість ОСОБА_1 станом на 28 грудня 2020 року має заборгованість за кредитним договором № 2132805 від 14 березня 2020 року у розмірі 12 320,00 гривень, яка складається з: 8 000,00 гривень - основний борг, 1 296,00 гривень - відсотки, нараховані за зниженою ставкою, 4 320,00 гривень - відсотки, нараховані за стандартною ставкою.
За період з 14 березня 2020 року по 12 квітня 2020 року первісним кредитором нараховано проценти за зниженою процентною ставкою 0,54 % на день у загальному розмірі 1 296,00 гривень, що відповідає умовам договору.
13 квітня 2020 року відповідачкою сплачено 1 296,00 гривень, тобто суму нарахованих відсотків за перший строк користування кредитом, що відповідає умовам пункту 4.3 договору щодо вчинення дій, спрямованих на продовження строку користування кредитом, оскільки внесений платіж становив не менше суми нарахованих та несплачених процентів на дату платежу. 
Отже, строк користування кредитом було продовжено на умовах договору.
Після продовження строку кредитування первісний кредитор здійснював нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою 1,80 % на день, передбаченою пунктом 1.5 договору для нового строку користування кредитом у разі його продовження. 
Перевіривши розрахунок, наданий позивачем, суд доходить висновку, що нарахування процентів у розмірі 1 296,00 гривень за зниженою процентною ставкою 0,54 % на день та 4 320,00 гривень за стандартною процентною ставкою 1,80 % на день здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відповідно до погоджених сторонами умов договору.
Отже, вимога позивача в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками є обґрунтованою, підтверджується належними та допустимими доказами, відповідає умовам укладеного між сторонами договору, тому, підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
Отже, з урахуванням наведеного, оцінивши надані позивачем докази та встановлені у справі обставини відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
В обґрунтування розміру понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 гривень позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладений між клієнтом Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», акт № 228 наданих послуг від 08 жовтня 2025 року, детальний опис наданих послуг до акту № 228 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, складений 08 жовтня 2025 року.
З акту № 228 наданих послуг від 08 жовтня 2025 року встановлено, що Адвокатським об`єднанням «Апологет» надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» послуги згідно із договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року на суму 8 000,00 гривень.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
У частині першій статті 60 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Пунктом 12) частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини першої, пункту 1) частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Відповідно до пункту 1) частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Отже, суд доходить висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 гривень.
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Ураховуючи, що за результатами розгляду справи позовна заява підлягає задоволенню, суд, керуючись положеннями статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, уважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень.

Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2132805 від 14 березня 2020 року у розмірі 12 320 (дванадцять тисяч триста двадцять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 28 травня 2026 року.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ЄДРПОУ: 35234236, місцезнаходження: вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, місто Львів Львівської області, 79029; номер телефона: НОМЕР_4 ;
Представник позивача: Усенко Михайло Ігорович, РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ; номер телефона: НОМЕР_4 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 . 

Суддя О. В. Іщенко