Справа № 161/9076/25 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/899/26  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.,
секретар судового засідання: Черняк О. В.,
з участю:
представника позивача адвоката Синиченко Д. В.,
відповідача ОСОБА_1 , 
представника відповідача адвоката Носкова О. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Носковим Олександром Миколайовичем, на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «Коллект Центр» в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2025 позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 6990,00 грн заборгованості за кредитними договорами та судові витрати у справі.
Постановою Волинського апеляційного суду від 27.10.2025 зазначене рішення залишено без змін.
27.04.2026 в Луцький міськрайонний суд Волинської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд вказаного рішення суду за нововиявленими обставинами. В обґрунтування заяви вказує, що 25.04.2025 він звернувся до Луцького РУП ГУНП у Волинській області з заявою про те, що ОСОБА_2 , діючи умисно, шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_1 , заволодів грошовими коштами останнього. Вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025035580000315 від 26.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (шахрайство). В даному кримінальному провадженні відповідача визнано потерпілим. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2026 року в справі № 161/26173/25 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (чинна до 11.08.2023), призначено йому покарання. Цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди задоволено у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. Вказаний вирок суду набрав законної сили 04.03.2026. Враховуючи вказане, жодних кредитних договорів ОСОБА_1 не укладав, рішення суду підлягає скасуванню.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у справі № 161/9076/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2025 у справі №161/9076/25, залишене без змін постановою Волинського апеляційного суду від 27.10.2025 залишено в силі.
В апеляційній скарзі на зазначену ухвалу відповідач  ОСОБА_1 через представника адвоката Носкова О. М., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2026 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду в справі №161/9076/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/9076/25 задовольнити повністю. Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 кредитного договору із ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не укладав та не отримував кредитних коштів, а був потерпілим від неправомірних шахрайський дій ОСОБА_2 , вина якого доведена вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.01.2026 в справі №161/26173/25, а тому зазначені обставини є нововиявленими, що є підставою для перегляду рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2025 року в справі №161/9076/25 за нововиявленими обставинами.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що посилання відповідача на обвинувальний вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2026 року у справі № 161/26173/25 є безпідставним та не може бути прийняте судом як нововиявлена обставина у межах даного спору, оскільки зазначений вирок стосується зовсім інших фактичних обставин, інших
правовідносин та інших кредитних договорів, ніж ті, що є предметом розгляду у даній цивільній справі. Із змісту вказаного вироку вбачається, що ним встановлено винуватість особи ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з шахрайськими діями щодо інших епізодів та інших договорів. При цьому у тексті вироку відсутні будь-які прямі або опосередковані згадки про кредитні договори, укладені між відповідачем у цій справі та ТОВ «Служба миттєвого кредитування», відсутні посилання на спірні правовідносини, відсутній аналіз обставин укладення саме тих електронних договорів, які є предметом розгляду у даній справі. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача адвокат Носков О. М. апеляційну скаргу підтримали з підств, що в ній наведені.
Представник позивача адвокат Синиченко Д. В. апеляційну скаргу не визнала та просила залишити без задоволення.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у справі № 161/9076/25, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які заявник визначає як нововиявлені не можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі та не спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи.
Відповідно до частиною 1 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з частиною 2 статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Тлумачення пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частиною четверта статті 423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.
Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи, зокрема, якщо на ці обставини посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, апеляційній чи касаційній скарзі, або які могли бути встановлені судом при здійсненні певних процесуальних дій, дослідженні матеріалів справи тощо.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (Ponomaryov v. Ukraine, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (Pravednaya v. Russia, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Як встановлено з матеріалів справи, підставою для перегляду рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 вказує істотні для справи обставини, які не були, і не могли бути відомі під час розгляду справи, а саме про те, що ОСОБА_1 кредитного договору із ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не укладав та не отримував кредитних коштів, а був потерпілим від неправомірних шахрайський дій ОСОБА_2 , вина якого доведена вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.01.2026 в справі №161/26173/25.
Проте, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку вказавши, що обставини, на які посилається заявник, як на підставу для перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами судового рішення не є нововиявленими обставинами у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, зважаючи на відсутність однієї з обов`язкових ознак нововиявлених обставин, а саме того, що такі обставини є істотні для справи та такими, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, адже зі змісту вироку суду від 14.01.2026 у справі № 161/26173/25 встановлено, що обставин оформлення ОСОБА_2 (від імені ОСОБА_1 ) 01.04.2021 кредитного договору №2109172365309 (між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 ), відповідно до якого відповідачу було надано кошти в розмірі 5500 грн. та кредитного договору №2109173745379 (між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 ) на суму 3000 грн. не встановлено. Відтак, докази того, що розглядувані договори укладались не ОСОБА_1 , а іншою особою, відсутні. Враховуючи наведене, факт презумпції правомірності правочинів не спростовано.
У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 у справі № 820/17548/14 зазначено, що преюдиціальні факти потрібно відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Адже преюдиціальні факти - це явища дійсності, істинність яких вже була встановлена у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин.
Не відносяться до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які вже досліджувалися судом першої інстанції при ухваленні рішення у справі №161/9076/25, а відтак не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у порядку статті 423 ЦПК України.
Оскаржене судове рішення є законним та відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2026 року немає.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Носковим Олександром Миколайовичем, залишити без задоволення. 
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2026 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 25 червня 2026 року.

Головуючий - суддя 
Судді