ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 травня 2026 року 	Справа № 280/1369/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач), в якій позивач просить суд: 
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою частини пенсії, яка була донарахована на виконання рішення суду по справі № 280/1492/25 та виплачена 31.12.2025 у сумі 7461,42 грн.;
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою частини пенсії, яка була донарахована на виконання рішення суду по справі № 280/1826/21 та часткове погашення заборгованості відбулося 31.10.2025, 27.11.2025, 31.12.2025 в розмірі 187,35 грн. коштами державного бюджету України внаслідок пропорційного розподілу суми фінансування, виділеної на погашення заборгованості з виплати пенсій на виконання ретроспективних судових рішень;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою частини пенсії, нарахованої на виконання рішення суду у справі №280/1492/25, за період з моменту виникнення права на таку виплату по день її фактичної виплати (31.12.2025), відповідно до Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати”;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 3 проценти річних у зв`язку з несвоєчасною виплатою частини пенсії, нарахованої на виконання рішення суду у справі № 280/1492/25, за період з моменту виникнення права на таку виплату по день її фактичної виплати (31.12.2025), відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою частини пенсії, яка була донарахована на виконання рішення суду по справі №№ 280/1826/21 та часткове погашення заборгованості відбулося 31.10.2025, 27.11.2025, 31.12.2025 в розмірі 187,35 грн. коштами державного бюджету України внаслідок пропорційного розподілу суми фінансування, виділеної на погашення заборгованості з виплати пенсій на виконання ретроспективних судових рішень;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , 3 проценти річних у зв`язку з несвоєчасною виплатою частини пенсії, яка була донарахована на виконання рішення суду по справі № № 280/1826/21 та часткове погашення заборгованості відбулося 31.10.2025, 27.11.2025, 31.12.2025 в розмірі 187,35 грн. коштами державного бюджету України внаслідок пропорційного розподілу суми фінансування, виділеної на погашення заборгованості з виплати пенсій на виконання ретроспективних судових рішень, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання рішень судів по справах № 280/1826/21 та № 280/1492/25 не в повному обсязі отримував свою пенсію, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.02.2026 № 4458-736/П-02/8-0800/26. Вважає, що має право на отримання компенсації втрати частини пенсії та 3 відсотки річних у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії. Вважає, що вказаними діями Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області порушило його законні права та інтереси, оскільки вони ґрунтуються на безпідставних мотивах і не відповідають критеріям правомірності, визначеними ч. 3 ст. 2 КАС України, тому є протиправними. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Відповідач позов не визнав. У письмовому відзиві від 10.03.2026 вх. № 12460 зазначив, що в даній справі у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак, відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України. Зазначає, що зобов`язання щодо сплати заборгованості по пенсії, яке виникає із судового рішення до цих зобов`язань не відноситься, а тому до цих правовідносин та зобов`язань не може застосовуватись положення статті 625 Цивільного кодексу України. Звертає увагу суду, що відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення вказаної статті не підлягають застосуванню до спірних правовідносин - правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем, є публічними, а не цивільно-правовими. Вважає, що підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції відсутні. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відповіді на відзив вх. № 15427 від 23.03.2026 позивач вказав, що відсутність бюджетних асигнувань не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Вказує, що стаття 625 ЦК України не ставить обов`язок сплатити 3% річних у залежність від наявності вини — достатньо самого факту прострочення. Також вказує, що відповідно до ст. 2 та ст. 3 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів...», право на компенсацію виникає автоматично, якщо виплата затрималася на один і більше календарних місяців. Факт затримки виплати коштів за рішеннями суду № 280/1826/21 (з 2021 року по теперішній час) та № 280/1492/25 є очевидним. Відмова у нарахуванні компенсації є грубим порушенням майнових прав позивача, що підтверджується також правовою позицією ВС у справі № 580/9536/23, де наголошено на обов`язковості таких виплат для підтримки купівельної спроможності громадян. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 23.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/1369/26 без виклику сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Приписами ч. 4 ст. 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-ХІІ).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.05.2021 по справі № 280/1826/21 визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №513/с від 02.02.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 01.04.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №513/с від 02.02.2021 про грошове забезпечення для нарахування пенсії, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум. 
Рішення набрало законної сили 13.08.2021.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі № 280/1492/25 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо застосування з 01.01.2025 при нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 обмеження максимальним розміром та понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2025 без обмеження максимальним розміром, без застосування коефіцієнтів, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану”, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Рішення набрало законної сили 30.10.2025.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.02.2026 позивача повідомлено, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі 280/1492/25, 05.12.2025 було проведено виплату основної суми пенсії у розмірі 27591,59 грн. Доплату різниці до перерахованого на виконання зазначеного рішення суду розміру пенсії за жовтень - листопад 2025 року частково проведено в межах пропорційного розподілу суми бюджетного фінансування 31.12.2025 у сумі 7461,42 грн. Також вказано, що часткове погашення заборгованості по рішенню суду у справі 280/1826/21 проведено 31.10.2025, 27.11.2025 та 31.12.2025 в розмірі 187,35 грн. коштами державного бюджету України внаслідок пропорційного розподілу суми фінансування, виділеної на погашення заборгованості з виплати пенсій на виконання ретроспективних судових рішень. Зобов`язання щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати зазначеним рішенням суду на Головне управління не покладено.
Позивач вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати компенсації втрати частини, наведені обставини стали підставою для звернення до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон № 2050-III).
Згідно з ст.ст. 1, 2 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).
Тобто, ст.2 Закону №2050-III прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема й пенсію.
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.
Своєю чергою, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Відповідно до ст.3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зміст наведених норм права свідчить про те, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 Закону №2050-ІІІ).
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» затверджено Порядок №159.
Пункти 1, 2 Порядку №159 дублюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Так, згідно із абзацом 1 пункту 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
При цьому, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (зокрема, щомісячного довічного грошового утримання); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці).
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17 та від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.
Використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ формулювання стосовно того, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 29.10.2020 у справі №280/729/19, від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.
Так, спірним у даній справі право позивача на компенсацію втрат частини доходів за несвоєчасну виплату заборгованості по пенсії, нарахованої на виконання судових рішень у справах №280/1492/25 та № 280/1826/21.
Судом встановлено, що рішенням суду у справі №280/1492/25 було зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2025, а рішенням суду у справі № 280/1826/21 зобов`язано відповідача здійснити зперерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 .
При цьому, як зазначив позивач та підтвердив відповідач у листі від 06.02.2026, виплата позивачу частини заборгованості по пенсії, нарахованої на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/1492/25 у сумі 7461,42 грн., здійснена 31.12.2025, виплата частини заборгованості по пенсії, нарахованої на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі 280/1492/25 280/1826/21 проведено 31.10.2025, 27.11.2025 та 31.12.2025 в розмірі 187,35 грн. кожного місяця. 
При цьому, компенсація за несвоєчасну виплату заборгованості по пенсії не здійснена.
Верховний Суд у постановах, зокрема від 19.05.2022 у справі №200/3859/21, від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а дійшов висновку про те, що основними умовами для виплати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином обов`язок з виплати компенсації виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.
Враховуючи, що несвоєчасне нарахування та виплату належних сум з вини відповідача, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Вирішуючи позовні вимоги про нарахування та виплати ОСОБА_1 3 проценти річних у зв`язку з несвоєчасною виплатою частини пенсії, нарахованої на виконання рішень суду у справах № 280/1492/25 та № 280/1826/21, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29.04.2025 у справі №580/9536/23.
Так, Верховний Суд вказав на те, що відповідно до ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 3 ст. 11 та ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц виснувала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28), від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (пункти 44, 45), від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 09.11.2022 у справі №420/2411/19 (пункт 77)).
Верховний Суд наголосив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а цивільне законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Також відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15 (спір стосувався невиконанням рішення суду про зобов`язання Міноборони України перерахувати та виплатити особі одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.
Такі висновки щодо застосування статті 625 ЦК України є актуальними та Велика Палата Верховного Суду від таких не відступала.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зазначила, що за змістом частини другої статті 22, статті 1192 ЦК України відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди.
Натомість відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків), порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру заподіяної шкоди (розміру збитків). Отже, стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.
Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту приросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору.
Підсумовуючи викладене, Верховний Суд вказав на те, що компенсація пенсіонерам втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а тому норми статті 625 ЦК України в такому випадку не застосовуються.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на положення ч. 5 ст. 242 КАС України, врахування правових висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 29.04.2025 у справі №580/9536/23 є обов`язковим для суду першої інстанції.
За таких обставин, суд вважає, що норми ст. 625 ЦК України у даному випадку не застосовуються, а тому правові підстави для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання рішень суду задоволенню не підлягають.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позовної заяви.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.
Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Судом встановлено, що з метою надання правничої допомоги позивачем 07.01.2026 був укладений Договір про надання правової допомоги № 18/3/1/м з Адвокатським об`єднанням «КОМПАНІЯ «ДОВІРА», предметом якого є надання правової допомоги з юридичних питань.
Згідно розрахунку витрат на правову допомогу від 12.02.2026 до договору, вартість послуг за вказаним договором складає 5000 грн.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
В межах розгляду даної справи представником позивача було надано інші види правової допомоги (складання процесуальних документів тощо).
Згідно Акту наданих послуг від 12.02.2026 адвокатом було надано послуги загальною вартістю 5000,00 грн.: надання консультації, підготовка та направлення заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.01.2026, підготовка позовної заяви до ЗОАС.
Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 12.02.2026 позивач сплатив вартість послуг згідно договору № 18/3/1/м у розмірі 5000 грн.
В свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти стягнення витрат на правничу допомогу, покликаючись на відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказує, що надані документи не містять жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування правничої допомоги.
Суд враховує висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.
Також, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Верховний Суд, зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, а також, КАС ВС у постанові від 17.12.2025 по справі № 560/2196/24 розглядаючи питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу зазначали, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При цьому, КАС ВС у постанові від 14.01.2026 у справі № 420/4892/25 зауважив, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність посилання на номер справи наданих документах, оскільки номер справи присвоюється вже після надходження позовної заяви до суду та не може бути відомий позивачу та адвокату на етапі укладання договору про надання правничої допомоги саме з метою складання такої позовної заяви. При цьому акт приймання-передачі наданих послуг містить посилання на номер справи № 280779/26.
Тому, перевіривши зміст наведених документів, суд зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням критерію співмірності та часткового задоволення позовних вимог становить 3000,00 грн.
У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат на підставі ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати сум пенсії, нарахованих і виплачених 31.12.2025 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі 280/1492/25 та нарахованих і виплачених 31.10.2025, 27.11.2025, 31.12.2025 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.05.2021 у справі 280/1826/21.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м.Запоріжжя, пр-т Соборний,158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати сум пенсії, нарахованих і виплачених 31.12.2025 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі 280/1492/25 та нарахованих і виплачених 31.10.2025, 27.11.2025, 31.12.2025 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.05.2021 у справі 280/1826/21.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, код ЄДРПОУ 20490012).  
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення у повному обсязі складено та підписано 06.05.2026.

Суддя Л.Я. Максименко