ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/3180/25	Головуючий у 1-й інстанції Коротича І.А. 	
Провадження № 22-ц/817/759/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №601/3180/25 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 березня 2026 року (ухвалене суддею Коротич І.А., дати складення повного тексту не зазначено) в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «ПрофАгроТрейд», про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди на земельну ділянку, скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки,
В С Т А Н О В И В:
ТОВ «Західна агровиробнича компанія» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ТОВ «ПрофАгроТрейд» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди на земельну ділянку, скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 30.03.2018 між ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі б/н. Згідно п.п.1, 2 Договору Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку з кадастровим номером 6123485600:01:001:0562, площею 0.4674 га, яка розташована на території Плосківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області. Згідно з пунктом 3.1 Договору, він укладений строком на 7 років, сплив якого починається з моменту державної реєстрації права оренди, в порядку передбаченому законодавством, але у будь якому випадку Сторони дійшли згоди, що даний договір та право оренди за даним Договором є чинним до моменту закінчення збирання врожаю Орендарем. Після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію (п.3.2. Договору). Право оренди вказаної земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 26569974. Відповідно до п.8 Договору його строк сплив 30.03.2025.
Маючи намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди землі, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повідомляло ОСОБА_1 листом-повідомленням від 06.03.2025 про намір скористатись переважним правом продовжити орендні відносини. Таким чином, до закінчення строку дії договору оренди позивач, як добросовісний орендар, маючи законні сподівання на продовження дії договору оренди землі на новий строк, у встановленому порядку звернувся до орендодавця з метою реалізації переважного права на поновлення договору, яке йому гарантоване умовами договору та положеннями вказаної норми права та запропонував підписати додаткову угоду, що підтверджується квитанцією установи поштового зв`язку про прийняття поштового відправлення та повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач зобов`язаний був протягом місяця розглянути на предмет відповідності вимогам закону, узгодити, за необхідності, істотні умови договору, а за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі, укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. Проте, будь-якої відповіді на вищевказаний лист відповідач не надав, тобто не скористався правами, передбаченими ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», а саме у місячний строк з моменту отримання листа-повідомлення не заперечив проти продовження Договору на новий строк. При цьому позивач (орендар) належно виконував свої обов`язки за договором оренди, в установлений договором та законом строк повідомив орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк та надав проект додаткової угоди. Зазначена земельна ділянка перебувала в оренді позивача і не вибувала з його користування протягом строку дії договору оренди землі. Позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, а відповідач, у відповідь на отриманий проект додаткової угоди, не надіслав повідомлення про заперечення на пропоновані умови або зустрічну пропозицію, що вказує про «мовчазну згоду» та на існування правових підстав для визнання додаткової угоди укладеною. Отже, позивач вважає поновленим Договір оренди землі № б/н від 30.30.2018 на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі», а тому наявні підстави визнання укладеною угоду про поновлення строку його дії від 30.03.2018 в судовому порядку. Разом з тим, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право оренди вказаної земельної ділянки, яка знаходиться на території Плосківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області проведено державну реєстрацію іншого речового права: номер запису 59322722 від 01.04.2025. Таким чином, позивач дізнався про те, що ОСОБА_1 уклав договір оренди земельної ділянки, яка знаходилась в оренді у позивача, з ТОВ «ПрофАгроТрейд».
З урахуванням того, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» належно виконувало свої обов`язки за договором оренди, в установлений договором строк повідомило орендодавця про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, вважало, що воно має право на поновлення договору на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Враховуючи викладене, позивач просив суд:
- визнати укладеною додаткову угоду № б/н від 06.03.2025 до договору оренди землі № б/н від 30.03.2018 між ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та ОСОБА_1 ; 
- визнати відсутнім право оренди ТОВ «ПрофАгроТрей» на земельну ділянку з кадастровим номером 6123485600:01:001:0562 загальною площею 0.4674 га;
- скасувати запис щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 0.4674 га, кадастровий номер 6123485600:01:001:0562, яка розташована на території Тернопільська область, Кременецький район, Плосківська сільська рада, номер запису про інше речове право 59322722.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 березня 2026 року позов ТОВ «Західна агровиробнича компанія» залишено без задоволення.
Стягнуто з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на користь ТОВ «ПрофАгроТрейд» та ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 5000.00 грн на кожного.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення судових витрат, ТОВ «Західна агровиробнича компанія», в інтересах якого діє керівник Русин Ю.Ю., подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що подані до суду першої інстанції представником відповідачів ОСОБА_8 копії платіжних документів, на підставі яких з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» було стягнуто витрати на правничу допомогу, містять ознаки підробки.
У своїй апеляційній скарзі апелянт просив витребувати нові докази, а саме:
1. У ПАТ АБ «Укргазбанк»:
- банківську виписку по рахунку НОМЕР_1 Адвокатського бюро «Олени Іванько «Фактум» за 16.01.2026;
- інформацію стосовно платежу та особи платника по платіжній операції: Док. @2PL304440_00000/75a2 d250-39cf-4278-b6e7-016a304f020a, Дата 16.01.2026, призначення платежу: «Сплата за…..рах 16-01/01 від 16.01.2025 Справа 601/3180/25. ОСОБА_1 », грошовий переказ здійснено з банківського рахунку НОМЕР_2 на банківський рахунок НОМЕР_1 та проведений 16.01.2026 о 16:55:18 год;
2. У АТ КБ «ПриватБанк»: 
- інформацію щодо платежу та особи платника по платіжній операції: переказ коштів з рахунку НОМЕР_2 Транз. рахунок платежі_ DN, DG, DZ, дата операції 16.01.2026 16:55:18 Док. @2PL304440_00000/75a2 d250-39cf-4278-b6e7-016a304f020a, призначення платежу «Сплата за…..рах 16-01/01 від 16.01.2025 Справа 601/3180/25. ОСОБА_1 », грошовий переказ здійснено на банківський рахунок НОМЕР_1 та проведений 16.01.2026 о 16:55:18 год;
3. У ОСОБА_1 :
- оригінал квитанції, згідно якої 16.01.2026 о 16:55:18 було здійснено переказ грошових коштів в розмірі 10000 грн з банківського рахунку НОМЕР_2 Транз. рахунок платежі_ DN, DG, DZ, дата операції 16.01.2026 16:55:18 Док. @2PL304440_00000/75a2 d250-39cf-4278- b6e7-016a304f020a, призначення платежу «Сплата за…..рах 16-01/01 від 16.01.2025 Справа 601/3180/25. ОСОБА_1 ».
Обґрунтовуючи мотиви щодо необхідності витребування вказаних доказів, апелянт зазначає, що відповідно до «Виписки за рахунками від 19.02.2026, сформованої користувачем 19.02.2026 11:29», доданої представником Відповідача до клопотання про долучення доказів, неможливо встановити хто був платником по операції із зарахування коштів у сумі 10000.00 грн. Опис операції: «Сплата за…..рах 16-01/01 від 16.01.2025 Справа 601/3180/25. ОСОБА_1 ». Окрім того, відмітка банку про проведення платежу відсутня на Виписці, що ставить під обґрунтований сумнів здійснення самої банківської операції щодо зарахування зазначених в ній грошових коштів.
Також вказує, що згідно даних, зазначених у Виписці щодо призначення платежу: «за….рах 16-01/01 від 16.01.2025 Справа 601/3180/25. ОСОБА_1 », дане призначення є хибним, оскільки справа 601/3180/25 не перебувала у провадженні Кременецького районного суду Тернопільської області станом 16.01.2025, оскільки провадження у справі відкрито тільки 31.10.2025 згідно ухвали суду про відкриття провадження, а тому адвокат ОСОБА_8 не могла надавати правничу допомогу ОСОБА_1 по даній справі у період з 16.01.2025 по 01.10.2025, а тому вважає витрати необґрунтованими та незаконними і такими, що не стосуються даної справи.
Крім того зазначає, що 03.03.2026 позивач по даній справі подавав до суду клопотання про витребування у АБ «Укргазбанк» наступної інформації, а саме:
- кому належить рахунок: НОМЕР_1 у АБ «Укргазбанк»;
- чи мали місце зарахування за період з 16.01.2026 по 16.01.2026 на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 у АБ «Укргазбанк», а саме: @2PL304440_00000/75a2 d250-39cf-4278-b6e7- 016a304f020a 16.01.2026 16:55:18 Транз. рахунок платежi_ DN, DG, DZ НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк» 14360570 10000.00 грн. «Сплата за ...рах 16-01/01 від 16.01.2025 Справа 601/3180/25, Сплата за...рах 16-01/01 від 16.01.2025, ОСОБА_1 »;
- інформацію по рахунку НОМЕР_1 , а саме вказати платника по операції із зарахування коштів у сумі 10000.00 грн від 16.01.2026 «@2PL304440_00000/75a2 d250-39cf-4278-b6e7- 016a304f020a 16.01.2026 16:55:18 Транз.рахунок платежi_ DN, DG, DZ НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк» 14360570 10000.00 «Сплата за ...рах 16-01/01 від 16.01.2025 Справа 601/3180/25, ОСОБА_1 » та надати виписку по рахунку НОМЕР_1 в частині цієї операції із переказу коштів.
Однак, як зазначає апелянт, 25.03.2026 року суддею Кременецького районного суду Тернопільської області у задоволенні вище зазначеного клопотання було відмовлено.
Крім того, апелянт зазначає, що для обґрунтування витрат на правову допомогу, в рамках справи №601/3271/25, шляхом підробки, на думку апелянта, даних в платіжній інструкції, адвокат ОСОБА_8 змінила суму з 1000 грн на 10000 грн та замінила платника ОСОБА_8 на ОСОБА_4 . Вказує, що за одним кодом платіжної інструкції - 1.487653131.1 адвокатом ОСОБА_8 було прикладено дві різні платіжні інструкції, що вважає безпосереднім свідченням підробки та фальсифікації банківських платіжних документів. Аналогічна ситуація, як зазначає апелянт, склалася і у справі №601/2819/25, де представник відповідача ОСОБА_8 замінила суму та своє прізвище на ОСОБА_5 та додала «0» до суми 1000 грн, перетворивши платіжну інструкцію з 1000 грн на документ, на підставі якого, начебто, було здійснено грошовий переказ на 10000 грн.
Також зазначає, що у справі №601/3394/25 на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокатом ОСОБА_8 було надано квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 2.508100715.1 (код квитанції 8404-5512-7313-9117, дата операції 28.01.2026, термінал самообслуговування). З даної квитанції вбачається, що платником є ОСОБА_6 . В цій же самій квитанції міститься ідентифікаційний код платника - 3744206104. Однак наведений код не належить ОСОБА_6 , оскільки її РНОКПП НОМЕР_3 (копія довідки РНОКПП є додатком до позовної заяви).
Вказує, що на сайті АТ КБ «ПриватБанк» (https://privatbank.ua/check) можливо перевірити реальність проведення платіжної операції. Ввівши код квитанції, яка додавалася адвокатом ОСОБА_8 до заяви про ухвалення додаткового рішення, вбачається що платником була ОСОБА_7 (копія документа 8404-5512-7313- 9117 із сайту банку додається), а не ОСОБА_6 . Окрім того, підпис ОСОБА_6 на договорі про надання правової допомоги візуально та графічно відрізняється від підпису на додатковій угоді від 14.03.2018 р. до Договору оренди землі від 25.06.2016.
На підтвердження наведених вище обставин апелянт долучив до апеляційних скарг копії зазначених квитанцій, посилаючись на те, що лише у березні місяці 2026 року позивачу стало відомо про їх існування, а тому вони не могли бути подані до суду першої інстанції.
Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просив винести окремі ухвали щодо необхідності притягнення адвоката ОСОБА_8 до дисциплінарної та кримінальної відповідальності.
У зв`язку з наведеним апелянт просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 березня 2026 року в частині стягнення судових витрат скасувати та відмовити у задоволенні заяви про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів - адвокат ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Вказує на те, що вирішальним при розподілі витрат на правничу допомогу є встановлення їх реальності, необхідності та розумності, а не оцінка тих чи інших зв`язків між адвокатом та клієнтом. У даному випадку у матеріалах справи містяться належні та допустимі докази, які підтверджують факт надання правової допомоги відповідачам, обсяг наданих послуг та їх оплату, що свідчить про реальне понесення відповідних витрат відповідачами. При цьому позивач не заперечує реальність надання правової допомоги відповідачам.
Також вважає, що клопотання про витребування доказів не підлягають до задоволення, оскільки докази оплати не мають жодного правового значення для стягнення витрат на правничу допомогу.
Вказує, що суд належним чином дослідив усі необхідні у справі докази, які підтверджують факт надання правничої допомоги відповідачам.
Також зазначає, що вона у даних правовідносинах виступає виключно як представник Відповідачів та не має жодного особистого майнового інтересу щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Натомість діє виключно в інтересах клієнтів на підставі укладених договорів про надання правової допомоги, а тому вимоги представника Позивача про вирішення питання щодо притягнення адвоката ОСОБА_8 до дисциплінарної відповідальності та повідомлення правоохоронних органів про ознаки кримінального правопорушення вважає тиском на адвоката.
Вказує, що протягом лютого-березня 2026 року Позивач по справі, ТОВ «Західна агровиробнича компанія», та його представники вчиняють дії, які полягають у погрозах, тиску, поданні безпідставних скарг щодо неї, що створює перешкоди для належного здійснення нею адвокатської діяльності, виконання професійних обов`язків, а також такі дії підривають її ділову репутацію та престиж серед клієнтів і колег.
За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Рішення суду оскаржується в частині стягнення судових витрат, розмір яких не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
01 жовтня 2025 року між відповідачем ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Олени Іванько «Фактум» укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги № 75/25.
Згідно умов договору адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний оплатити винагороду у порядку та строки, обумовлені сторонами.
Додатком №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №75-/25 є детальний опис наданих послуг.
16 січня 2026 між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Олени Іванько «Фактум» підписано Акт приймання-передачі наданих послуг №16-01/01 відповідно до Договору про надання правової допомоги, згідно якого сторони погодили, що Адвокатське бюро виконало свої зобов`язання у межах Договору про надання правничої допомоги № 75/25 у повному обсязі, а саме:
- ознайомлення та вивчення документів, наданих клієнтом, аналіз фактичних обставин справи, вивчення договору оренди землі, вивчення чинної судової практики: 2 год., 2000 грн;
- підготовка справи до розгляду: формування доказів, консультування клієнта щодо обраного способу захисту та інтересів, розробка стратегії захисту клієнта: 2 год., 2000 грн.
- підготовка відзиву на позовну заяву про визнання відсутнім права оренди та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, формування додатків та подання відзиву на позовну заяву до Кременецького районного суду Тернопільської області: 1 год., 6000.00 грн.
Разом 10000.00 грн.
Згідно виписки по особовому рахунку АБ «Укргазбанк» за 16 січня 2026 року ОСОБА_1 сплатив АБ «Олени Іванько «Фактум» за надання правничої допомоги винагороду у розмірі 10000.00 грн.
Також 01 жовтня 2025 року між ТОВ «ПрофАгроТрейд» та адвокатським бюро «Олени Іванько «Фактум» укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги № 67/25.
Згідно умов договору адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний оплатити винагороду у порядку та строки обумовлені сторонами.
Додатком №38 до договору про надання правової (правничої) допомоги №67/25 є детальний опис наданих послуг, а саме:
- ознайомлення та вивчення документів, наданих клієнтом, аналіз фактичних обставин справи, вивчення договору оренди землі, вивчення чинної судової практики: 2 год., 2000 грн;
- підготовка справи до розгляду: формування доказів, консультування клієнта щодо обраного способу захисту та інтересів, розробка стратегії захисту клієнта: 2 год., 2000 грн;
- підготовка відзиву на позовну заяву про визнання відсутнім права оренди та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, формування додатків та подання відзиву на позовну заяву до Кременецького районного суду Тернопільської області: 1 год., 6000.00 грн.
Разом 10000.00 грн.
Згідно рахунку на оплату №19-01/02 від 19 січня 2026 року та виписки по особовому рахунку АБ «Укргазбанк» ТОВ «ПрофАгроТрейд» сплатило АБ «Олени Іванько «Фактум» за надання правничої допомоги винагороду у розмірі 10000.00 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
У справі, яка переглядається апеляційний судом встановлено, що відповідачами ОСОБА_1 та ТОВ «ПрофАгроТрейд» на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано належним чином завірені копії договорів про надання професійної правничої допомоги, в яких сторони погодили вартість правничої допомоги та розрахунок гонорару, а також детальних описів робіт (надання послуг), докази про оплату послуг на суму по 10000 грн з кожного відповідача.
Таким чином витрати відповідачів на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції підтверджені належними та допустимими доказами.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц.
За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.
Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.
У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Дослідивши заяву представника відповідачів про розподіл судових витрат, додані до неї документи та вирішуючи чи є розмір витрат на правничу допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в цій справі, колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно виснував про те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 20000 грн (по 10 000 грн на користь кожного) не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають складності даної справи.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі та складність даної справи, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відшкодуванню на користь відповідачів підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн (по 5000 грн на користь кожного).
Доводи апеляційної скарги про наявність ознак підробки платіжних документів колегія суддів відхиляє, оскільки у даному випадку обставина фактичної оплати правничої допомоги не має вирішального значення для вирішення питання про розподіл судових витрат.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вищезгаданих правових висновків Верховного Суду, витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи вони вже фактично сплачені стороною, чи лише підлягають сплаті, за умови підтвердження обсягу наданих послуг та виконаних робіт.
Доводи апеляційної скарги про наявність ознак підробки платіжних документів колегія суддів відхиляє, оскільки у даному випадку обставина фактичної оплати правничої допомоги не має вирішального значення для вирішення питання про розподіл судових витрат.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вищезгаданих правових висновків Верховного Суду, витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи вони вже фактично сплачені стороною, чи лише підлягають сплаті, за умови підтвердження обсягу наданих послуг та виконаних робіт.
Водночас у разі наявності у скаржника обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих документів чи ознак їх підроблення, останній не позбавлений права звернутися до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення у встановленому законом порядку.
Також колегія суддів не вбачає підстав для витребування додаткових доказів, зокрема банківських виписок, оригіналів платіжних документів, оскільки зазначені обставини не мають правового значення для правильного вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.
Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали у даній справі щодо адвоката ОСОБА_8
Більше того, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що суд не постановляє окремих ухвал за клопотаннями сторін.
Такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 750/3192/14.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення та скасування судових рішень.
Що стосується клопотання представника позивача про долучення доказів, то воно до задоволення не підлягає, оскільки долучені до апеляційної скарги квитанції на підтвердження оплати за надання правової допомоги містять зовсім інші номера справ, інших учасників справ та дату їх валютування, тобто не стосуються даної справи та не є предметом її розгляду.
У відповідності до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» - залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови - 03 липня 2026 року.

Головуючий 
Судді