Справа № 303/8153/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 травня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2026 року про залишення позовної заяви без розгляду, у складі судді Кость В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, Виконавчий комітет Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визначення місця проживання дітей,-
в с т а н о в и в :
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, Виконавчий комітет Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визначення місця проживання дітей.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2026 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції фактично сам зафіксував обставину, яка повністю виключає можливість застосування ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, проте дійшов протилежного і юридично неспроможного висновку. Зокрема, встановлено, що перша неявка позивача та його представника отримала належну процесуальну оцінку суду як поважна, що виключає можливість її врахування як «першої з двох неявок» у розумінні ч.5 ст.223 ЦПК України. Таким чином, у справі об`єктивно відсутня ключова юридична умова для залишення позову без розгляду, оскільки відсутня повторність неявки у процесуальному значенні, так як не було двох неявок без поважних причин, що прямо суперечить імперативним вимогам процесуального закону. Крім того, перед судовим засіданням, яке відбулось 12.03.2026 представник позивача - адвокат Овсепян К.А. телефонувала до суду першої інстанції і залишила телефонограму, що 12.03.2026 адвокат Овсепян К.А. перебуває у іншому судовому засіданні у іншій справі, що є поважною причиною відкладення судового засідання на іншу дату та інший час.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Овсепян К.А.  підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені.
Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач без поважних причин повторно не з`явилися в судове засідання будучи належним чином повідомлений та від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.
З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).
Законом передбачено баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з випадку неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Згідно з ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду у випадку, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Матеріалами справи встановлено, що у жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, Виконавчий комітет Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визначення місця проживання дітей.
Справа призначалась до розгляду, зокрема на: 05 березня 2026 року та 12 березня 2026 року.
В судове засідання 05 березня 2026 року позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Овсепян К.А. не з`явилися. 04 березня 2026 року представник позивача – адвокат Овсепян К.А. через систему «Електронний суд» подала клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість у судових засіданнях по інших справах (а.с.143-150). У зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 12 березня 2026 року.
В судове засідання 12 березня 2026 року позивач та його представник повторно не з`явилися. 
Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року в справі № 310/12817/13, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц та від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19.
В даному випадку матеріалами справи підтверджується, що позивач та представник позивача були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи на 05 березня 2026 року та 12 березня 2026 року, однак в судові засідання повторно не з`явились, клопотань про розгляд справи за їх відсутності не подавали, а тому у суду були наявні правові підстави для залишення позову без розгляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку відсутня повторність неявки у процесуальному значенні, так як не було двох неявок без поважних причин не заслуговують на увагу, оскільки процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Правове значення в даному випадку має лише наявне належне повідомлення сторони позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача, що відповідає вищевказаним висновкам Верховного Суду. 
З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення заявленого позову без розгляду. 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не має.
За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 27 травня 2026 року. 

Головуючий:  

Судді: