_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 521/2919/26
Провадження № 2/947/3714/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2026 року
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Гниличенко М.В.
при секретарі – Тіщенко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, звернулась до Хаджибейського районного суду м.Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Росії, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 27.04.2016 року Відділом запису актів цивільного стану Канавінського району м.Нижнього Новгорода Головного управління ЗАЦС Нижньогородської області, актовий запис № 191, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін дітей немає, подружні стосунки не складаються, не має спільних інтересів, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу є неможливим, проживають окремо, у зв`язку із чим, позивачка змушена звернутися до суду із позовом. Спору щодо поділу спільного майна на теперішній час не існує. 
Ухвалою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 11.03.2026 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передано за підсудністю на розгляд до Київського районного суду м.Одеси.
02.04.2026 року цивільна справа № 521/2919/26 надійшла до Київського районного суду м.Одеси.
Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2026 року зазначену справу розподілено судді Гниличенко М.В.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 06.04.2026 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.
Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, до позовної заяви додала клопотання про розгляд справи за її відсутності, яким позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява, якою позовні вимоги визнав та просив справу розглянути за його відсутності. / а.с. 4-5/..
Відповідно ч.3 ст.211 ЦПК України – учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суді матеріалів.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України – неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених статтею.
Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи є повними та достатніми для розгляду справи по суті за відсутності сторін, належним чином повідомлених.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Росії, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України 27.04.2016 року уклали шлюб, який зареєстрований Відділом запису актів цивільного стану Канавінського району м. Нижнього Новгорода Головного управління ЗАЦС Нижньогородської області, актовий запис № 191, що вбачається із свідоцтва про шлюб, яке видано 27.04.2016 року, серії НОМЕР_1 . /а.с.13/. Спільних дітей у сторін немає. 
Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців.
У ст.18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено права у шлюбних і сімейних відносинах», зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах.
Відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про міжнародне приватне право», форма та порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається правом України. 
Відповідно до ст. 58 Закону України "Про міжнародне приватне право України" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні.
Згідно ст.63 Закону України "Про міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Згідно ч.1 ст.60 Закону України "Про міжнародне приватне право України" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затвердженим Наказом МЗС України № 113 від 04.06.2002 року), проте на даний час через військову агресію проти України з боку російської федерації неможливе спеціальне оформлення (легалізація) документів через розірвання Україною угод про правову допомогу з російською федерацією.
01.12.2022 року Верховна Рада ухвалила Закон про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (1993 р.), яка регулювала ці питання з РФ , та остаточно припинила дію - 29 грудня 2023 року. На початок 2026 року Україна завершила вихід із основних договорів СНД, що стосувалися правової допомоги. 
Однак, станом на час реєстрації шлюбу між сторонами – 27 квітня 2016 року, вказана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (1993 р.), була діючою. Документ виданий органами іншої держави, як виняток може бути прийнятий до уваги і оцінюватися разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, під час розгляду цивільних справ. 
На час звернення позивача до компетентного органу – суду України з позовом про розірвання шлюбу та надання оригінала свідоцтва про реєстрацію шлюбу на території російської федерації, суд приймає до уваги, оскільки у позивача не має іншої можливості підтвердити факт реєстрації шлюбу, проте невизначеність норм процесуального права не може тлумачитись проти заявника і обмежувати його право на судовий захист, у тому числі в справах про розірвання шлюбу, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Відповідно до міжнародного договору ст. 1,2,3 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року (набрання чинності в Україні 22.10.2003 р.) передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. 
Таким чином, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України.
Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права.
На підставі ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. 
Судом встановлено, що шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, спільного господарства сторони не ведуть, втрачено почуття любові та довіри, спору щодо поділу спільного майна не існує. 
Згідно з ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. 
Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. 
За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. 
На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 211, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.13, 56, 104, 105, 110, 112 СК України, суд, - 
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином Росії, зареєстрований 27.04.2016 року Відділом запису актів цивільного стану Канавінського району м. Нижнього Новгорода Головного управління ЗАЦС Нижньогородської області, актовий запис № 191, які від шлюбу дітей не мають – розірвати.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином Росії, вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено та підписано 28.04.2026 року.

Суддя            М. В. Гниличенко