ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
28 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/32341/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року (суддя Рябчук О.С.)
у справі № 160/32341/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 з 01.03.2022 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн без обмеження у межах максимального розміру пенсії, яка нарахована з 01.03.2022 відповідно розрахунків (протоколів) перерахунку пенсії за пенсійною справою № 0403012003 ОСОБА_1 , станом на 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024, 01.03.2025, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 у справі №160/3985/24, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2022 виплату нарахованої щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», без обмеження у межах максимального розміру пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 у справі №160/3985/24 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провело перерахунок пенсії з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України №713, проте при проведенні перерахунку обмежило максимальний розмір пенсії. На звернення позивача до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку та виплати пенсії без обмеження її максимального розміру, відповідач повідомив про відсутність підстав для проведення такого перерахунку. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, що зумовило його звернення до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 з 01.03.2022 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн. без обмеження у межах максимального розміру пенсії, яка нарахована з 01.03.2022 відповідно розрахунків (протоколів) перерахунку пенсії за пенсійною справою № 0403012003 ОСОБА_1 , станом на 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024, 01.03.2025, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 у справі №160/3985/24, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2022 виплату нарахованої щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», без обмеження у межах максимального розміру пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
Суд першої інстанції виходив з того, що розрахунками пенсії за вислугу років по пенсійній справі №0403012003 встановлено, виплата пенсії ОСОБА_1 проводиться в розмірі 23610,00 грн, який обчислено на виконання рішення суду. Суд, за встановлених у справі обставин дійшов висновку, що відповідачем протиправно обмежено розмір пенсії позивача максимальним розміром. Суд визнав безпідставними доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження максимального розміру пенсії на виконання статті 43 Закону України №2262-ХІІ, якою передбачено обмеження максимального розміру пенсії до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, оскільки її було визнано неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що оскільки рішенням суду у справі №160/3985/24 не зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати ОСОБА_1 щомісячну доплату відповідно до Постанови №713 у сумі 2000,00 грн понад максимальний розмір пенсії, тому розмір пенсії та доплати на виконання рішення суду за період з 01.12.2021 по 28.02.2022 обчислено в межах максимального розміру, визначеного законом. Після перерахунку на виконання зазначеного рішення суду розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2021 склав 19340,00 грн, з 01.03.2022- 21432,25 грн, з 01.03.2023 - 22932,25 грн. Відповідач вважає, що в спірному випадку його дії є правомірними, підстави для задоволення позову відсутні. 
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 КАС України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 у справі №160/12814/23, яке набрало законної сили 13.03.2024, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії в розмірі 80% від розміру грошового забезпечення, яке береться для обчислення пенсії, без обмеження максимальним розміром з 01.03.2022, з урахуванням індексації за 2022-2023 роки та з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 у справі №160/3985/24, яке набрало законної сили 29.08.2025, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022 з урахуванням індексації пенсії, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 з урахуванням індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 №713, у розмірі 2000,00 грн, починаючи з місяця припинення такої доплати, з урахуванням проведених виплат.
На виконання рішення суду у справі №160/3985/24 пенсійним органом згідно протоколу перерахунку пенсії від 13.10.2025 за пенсійною справою позивача проведено перерахунок пенсії і з 01.03.2022 нараховано щомісячну доплату до пенсії, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 713 від 14.07.2021. 
Разом з тим, вказана щомісячна доплата фактично позивачу не виплачується, після перерахунку пенсії позивачу на виконання рішення суду розмір пенсії ОСОБА_1 складає: з 01.12.2021 – 19340,00 грн, з 01.03.2022 – 21432,25 грн, з 01.03.2023 – 22932,25 грн.
На звернення позивач з приводу перерахунку пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 23.10.2025 за №0400-010202-8/200978 відмовило позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії з посиланням на те, що рішенням суду не зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нараховувати ОСОБА_1 щомісячну доплату відповідно до постанови № 713 у сумі 2000 грн понад максимальний розмір пенсії.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті доплати до пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 та обмеження пенсії максимальним розміром, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
У спірному випадку право позивача на нарахування та виплату щомісячної доплати у розмірі 2000 грн, передбаченої Постановою №713, відповідачем не заперечується, підтверджено рішенням суду у справі №160/3985/24.
За змістом частин першої і третьої статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Положення статті 43 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII, якими передбачено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, доповнено згідно із Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011.
Одночасно статтею 2 Закону №3668-VI обмежено максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), в тому числі, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Тобто положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 надано оцінку такому правовому регулюванню та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII (щодо обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців).
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, - 20 грудня 2016 року.
Таким чином, з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Отже, всі подальші зміни, внесені до вказаної норми є нереалізованими. Тобто, починаючи із 2017 року стаття 43 Закону №2262-XII не містила норм про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами.
Внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (у тому числі із змінами і доповненнями) до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17 та від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17.
В той же час, склалась така ситуація, що положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин, змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Наведене є свідченням наявної колізії між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
Зокрема у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 20.07.2022 у справі №340/2476/21, від 25.07.2022 у справі №580/3451/21 та від 30.08.2022 у справі №440/994/20, Верховний Суд зазначив таке: «на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.
Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.
Отже, є помилковою позиція відповідача про законодавчо встановлене обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує, що рішенням від 12.10.2022 №7-р(ІІ)/2022 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Тобто, рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(ІІ)/2022 визнано неконституційними приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII, без будь-яких виключень, тобто стосуються всіх категорій громадян, на яких розповсюджується цей Закон №2262-ХІІ, а не певного кола осіб. 
Стосовно положень у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України № 713, що щомісячна доплата, передбачена цим пунктом, встановлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом, суд зауважує, що за наведеного вище мотивування, така норма не дає відповідачу підстав для зменшення розміру пенсії позивача при нарахуванні доплати в сумі 2000 грн. (фактичної невиплати позивачу такої доплати) внаслідок застосування обмеження максимального розміру пенсії. 
Частинами першою – третьою статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Вказані вище положення постанови Кабінету Міністрів України № 713 як нормативно-правового акту не відповідають приписам Закону № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, тобто правовому акту, який має вищу юридичну силу, тому до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи Закону № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не підзаконний нормативно-правовий акт, яким є постанова Кабінету Міністрів України № 713, в частині встановлення щомісячної доплати у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у виплаті щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 без обмеження у межах максимального розміру пенсії.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року у справі №160/32341/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров