ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 р. 	Справа № 520/17450/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/17450/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання рішень протиправними та скасування, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила суд:
1) визнати рішення №204250008998 від 07.01.2025 року про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Сумській області, рішення № 204250008998 від 20.01.2025 року про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Полтавській області протиправними та скасувати їх;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи для призначення пенсії періоди роботи на підставі трудової книжки колгоспника укр. №1697911 від 21.08.1985 року -
- з 10.06. 1985 p. по 01.09.1988 р - в колгоспі ім. Ватутіна Хорольського району Полтавської області - 3 роки 2 міс. 20 в днів.
- 10.10.1988 р. по 31.01. 2003 р. в колгоспі «Хвиля революції», після реорганізації - ТОВ «Світанок « - 14 років 3 міс. 21 день ,
- 28.05.2003 р. по 31.07.2003 р. в ТОВ «Рассвет», - 2 міс. З дня,
- 24.05.2004 р. по 18.08.2004 року ТОВ «Рассвет»,- 2 міс. 24 дня ,
- 01.06.2005 р. по 02. 10.2013 року в Касянівському фельдшерському пункті Дворічанської центральної райлікарні, - 8 років 4 міс. 1 день,
- 03.10.2013 року по 12.04.2019 р. після реорганізації в фельдшерському пункті с. Касянівка КЗОЗ « Дворічанської центральної районної лікарні - 5 років 6 міс. 9 днів,
- 17.05.2019 р по 24.05. 2020 р. знаходження на обліку в Куп`янському МРЦЗ - 1 рік 7 днів,- всього 32 роки 9 міс. 25 днів та призначити пенсію за віком з дати призначення пенсії з 24 вересня 2024 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані рішення ГУ ПФУ в Сумській області №204250008998 від 07.01.2025 року про відмову у призначенні пенсії та №204250008998 від 20.01.2025 року ГУ ПФУ в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії є протиправними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку. Також, наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати до стажу роботи для призначення пенсії відповідні періоди роботи.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №204250008998 від 07.01.2025 року "Про відмову у призначенні пенсії".
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 204250008998 від 20.01.2025 року "Про відмову у призначенні пенсії".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її перебування на обліку в Куп`янському МР центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю з 17.05.2019 по 24.05.2020 згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 21.08.1985.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з 24.09.2024 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 2422 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області по 1211 грн. 20 коп. з кожного відповідача.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вважає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.01.2025 № 204250008998 правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 01.01.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (за місцем проживання) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення”.
Відповідно до пункт 4.2 постанови правління ПФУ від 16.12.2020 №25-1 “Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України”, при прийманні документів працівник сервісного центру реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Вищевказану заяву про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, за результатами розгляду якої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №204250008998 від 07.01.2025 року "Про відмову у призначенні пенсії" позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж (а.с. 22).
В обґрунтування відмови зазначено, що дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 02.01.2025. Пенсійний вік, визначений ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення” - 60 років Вік заявника - 60 років 3 місяці 9 днів. Необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону №1058, - 31 рік. Страховий стаж особи - 29 років 2 місяці 23 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 28.05.2003 по 31.07.2003 - відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
Також, 13.01.2025 позивач повторно звернувся до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення”.
Вищевказану заяву про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, за результатами розгляду якої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 204250008998 від 20.01.2025 року "Про відмову у призначенні пенсії" позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж, підтверджений у встановленому законом порядку (а.с. 23).
В обґрунтування відмови зазначено, що відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення”, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, при призначенні пенсії в період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року (ч. 1 статті 26 Закону №1058-ІV). У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років (ч.2 статті 26 Закону №1058-ІV). У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема: починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років (ч.3 статті 26 Закону №1058-ІV). 13 січня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою надавши наступні документи: трудову книжку, довідки про стаж, свідоцтво про народження дітей, паспорт, код. Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 29 років 02 місяці 23 дні, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.
Період безробіття в центрі зайнятості згідно довідок від 27.12.2024 №Е203727/12/2024/0001, №Е203727/12/2024/0002 з 17.05.2019 по 07.11.2019, з 22.11.2019 по 24.05.2020 до загального страхового стажу не зараховано - не підтверджений даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування. Згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування. Позивач отримував виплати в центрі зайнятості з 2003 по 2005 роки, що не відображено у трудовій книжці. Для врахування до загального стажу даних періодів необхідно надати уточнюючу довідку.
Не погодившись із таким рішенням, позивачка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №204250008998 від 07.01.2025 року "Про відмову у призначенні пенсії" та протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 204250008998 від 20.01.2025 року "Про відмову у призначенні пенсії".
У зв`язку з чим, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її перебування на обліку в Куп`янському МР центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю з 17.05.2019 по 24.05.2020 згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 21.08.1985, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з 24.09.2024 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно з положеннями статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу : з 1 січня 2024 по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.
Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 2 Порядку №637 визначено, що у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За змістом пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом спору є правомірність рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV.
Колегія суддів враховує, що затвердженням пенсійного органу, позивач мав право на призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV за умови підтвердження наявності страхового стажу не менше 31 років.
Пенсійний орган за заявою позивача про призначення пенсії за віком обчислив його страховий стаж тривалістю 29 років 02 місяці 23 дні та дійшов висновку, що цього стажу недостатньо для призначення йому пенсії за віком.
При цьому ГУ ПФ України в Полтавській області при обчисленні страхового стажу позивача не враховано період безробіття в центрі зайнятості згідно довідок від 27.12.2024 №Е203727/12/2024/0001, №Е203727/12/2024/0002 з 17.05.2019 по 07.11.2019, з 22.11.2019 по 24.05.2020 до загального страхового стажу не зараховано - не підтверджений даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування. 
Оцінюючи наведені доводи пенсійного органу, колегія суддів виходить з такого.
Трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Проте окремі недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №428/7863/17 та враховується судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.
Колегія суддів дослідивши копію трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 21.08.1985, з 17.05.2019 по 24.05.2020 позивач перебував на обліку в Куп`янському МР центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю (а.с. 13).
Згідно довідок Чугуївської філії Харківського ОЦЗ від 27.12.2024 №Е203727/12/2024/0001, від 27.12.2024 №Е203727/12/2024/0002, в період з травня по листопад 2019 року та з листопада 2019 року по липень 2020 року позивач перебував на обліку в центрі зайнятості та отримував за вказаний період грошову допомогу по безробіттю (а.с. 24 - 25).
Отже, пенсійним органом протиправно не включено до страхового стажу позивача періоду перебування на обліку в Куп`янському МР центрі зайнятості з 17.05.2019 по 07.11.2019, з 22.11.2019 по 24.05.2020, в який отримував допомогу по безробіттю.
Поряд з цим колегія суддів зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Щодо доводів представника відповідача про відсутність сплати страхових внесків в РЗО, як підстави незарахування до страхового стажу період роботи з 17.05.2019 по 07.11.2019, з 22.11.2019 по 24.05.2020, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п."а" ч.3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Також, згідно з абзацем 3 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу для нарахування пенсії.
Згідно із ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, в якій Верховний Суд дійшов висновку, що невиконання роботавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позбавляє працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до довідок Чугуївської філії Харківського ОЦЗ від 27.12.2024 №Е203727/12/2024/0001, від 27.12.2024 №Е203727/12/2024/0002, в період з травня по листопад 2019 року та з листопада 2019 року по липень 2020 року позивач перебував на обліку в центрі зайнятості та отримував за вказаний період грошову допомогу по безробіттю (а.с. 24 - 25).
Доводи пенсійного органу щодо відсутності інформації про сплату страхових внесків не є підставами для відмови в зарахуванні вказаного періоду, оскільки такі дані знаходяться у відповідача та можуть бути ним перевірені.
Крім того, обов`язок перевірки сплати роботодавцем відповідних страхових внесків покладається на орган Пенсійного фонду України.
Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії також не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Зазначена позиція відповідає правовим висновкам Верховного суду у постановах Верховного Суду від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, 11.10.2023 по справі № 340/1454/21.
Колегія суддів не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку.
Разом з тим, обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок згідно із частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI покладено на платника єдиного внеску.
Суд зазначає, що періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до відповідного стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.
Відтак, відсутність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки остання не може нести за це відповідальність.
Правові висновки суду у даній справі відповідають усталеній практиці Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а, від 31.10.2019 у справі №235/7373/16, від 06.07.2020 у справі №242/2179/17, від 09.10.2020 у справі №341/460/17, від 01.03.2021 у справі №423/757/17, від 31.03.2021 у справі №242/5696/16-а, від 17.11.2021 у справі №242/5635/16-а, а також від 15.06.2022 у справі №383/102/14-а, від 02.08.2022 року у справі № 560/4616/20.
Стосовно строку призначення пенсії за віком, суд враховує, що строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії врегульовані статтею 45 Закону №1058-IV.
Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачка має право на призначення та отримання пенсії саме з 24.09.2024 ( з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку), з огляду на що суд вважає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з 24.09.2024 року.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню періоди перебування на обліку в Куп`янському МР центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю з 17.05.2019 по 24.05.2020 згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 21.08.1985.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
Колегія суддів наголошує, що вказаний спосіб захисту прав позивача є найбільш ефективним та доцільним у даному випадку, обраний судом з метою відновлення порушених прав позивача та сприянню уникненню повторному зверненню до суду.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 по справі № 520/17450/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   Л.В. Любчич