Справа № 577/217/26
Провадження № 2/577/592/26  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 червня 2026 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області 

в складі:
головуючого-судді Рідзевської І.О.,
з участю секретаря судового засідання Олійник В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Конотопський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання батьківства,-,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позов обґрунтовано тим, що в період часу з червня 2024 року по листопад 2024 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 . Між ними були відносини як чоловіка та дружини, вели спільний бюджет та домашнє господарство, піклувалися один про одного, спілкувались з родичами та друзями один одного. З часом відносини між ними погіршились та починаючи з листопада 2025 року вони почали проживати окремо, однак продовжували спілкуватись, оскільки вона була вагітна разом прийняли рішення народжувати дитину. ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилась донька ОСОБА_4 У свідоцтві про народження доньки батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Оскільки шлюбні відносини між нею та ОСОБА_3 зареєстровані не були, позивачка зареєструвала доньку на своє прізвище, в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України, а ім`я та по-батькові батька.
Весною 2025 року ОСОБА_3 був мобілізований на військову службу, а ІНФОРМАЦІЯ_5 загинув.
За життя ОСОБА_3 визнав своє батьківство відносно доньки ОСОБА_6 .
На даний час, позивачка, як законний представник малолітньої доньки ОСОБА_4 , в її інтересах має намір оформити на неї виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди за зниклого безвісті батька-військовослужбовця, а тому змушена звернутись до суду.
Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.11.2026 року прийнято позовну заяву о розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.
02.02.2026 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.
Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02.02.2026 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб: Міністерство оборони України, військову частину НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02.06.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2026 року у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.
В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі , позовні вимоги підтримують, прохали їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась надала заяву про розгляд справи у її відсутність , позовні вимоги визнає (а.с.104).
Треті особи Міністерство оборони України, військову частину НОМЕР_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області в судове засідання не з`явились, проте належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.(92,93).
Представником третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_7 подано заяву, в якій проти заявлених вимог позивача заперечують, просять винести законне та обґрунтоване рішення (а.с.39,94)
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.
Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи , вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
У ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 51 Конституції України, ч.ч.2-3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
В ч. 8 ст. 7 СК України законодавець закріпив, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.06.2025 вбачається, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , де у графі «батьки» вказано: батько - ОСОБА_5 та мати - ОСОБА_1 (а. с.14).
Згідно з копією повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 06.12.2025 року відомості про батька ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с.12).
Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13)
Згідно свідоцтва про смерьт серія НОМЕР_3 від 09.09.2025 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.106).
Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи від 08.05.2026 року № 52597 ймовірніть того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999997 %. (а.с. 70-87).
Відповідно до ч. 2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Згідно із ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) та від 01.05.2024 у справі №758/7604/23 (провадження № 61-4326св24) зроблено висновок щодо застосування ст. 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.
Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.
Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18).
В постанові №576/2871/23 від 16.04.2025 Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.
Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.
Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В ст. 89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
З матеріалів справи вбачається, що на час народження ОСОБА_4 , її мати ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у шлюбі не перебували, прізвище батька в актовому записі про народження дитини зазначено за прізвищем матері, а її ім`я та по батькові - за вказівкою матері.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд також звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.02.2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.
Таким чином, у суду відсутні будь-які підстави не довіряти письмовим доказам, які узгоджуються між собою, є належними та допустимими і в своїй сукупності з достовірністю підтверджують, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність факту батьківства ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_4 .
Доказів на підтвердження протилежного відповідачем не надано.
Враховуючи вище викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.
Крім того, як вбачається з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у резолютивній частині рішення про встановлення факту батьківства мають міститися всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Згідно з п. 2.13.1 Розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Внести зміни до актового запису № 141 складеного 17.06.2025 року Конотопським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про народження ОСОБА_4 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_11 .
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Внести зміни до актового запису № 141 складеного 17.06.2025 року Конотопським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про народження ОСОБА_4 , вказавши батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, прізвище дитини змінити з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », по- батькові змінити з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », залишивши інші дані без змін.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_3 .
Третя особа: військова частина НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 .
Третя особа : ІНФОРМАЦІЯ_6 , юридична адреса: АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ: НОМЕР_7 .
Третя особа: Конотопський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, юридична адреса: м. Конотоп, вул. Є Коновальця,13, ЄДРПОУ: 41855951.
Третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, юридична адреса: м. Суми, вул. Степана Бандери,43, ЄДРПОУ:21108013.
Третя особа: Міністерство оборони України, м. Київ, пр.-т Повітряних Сил, 3, ЄДРПОУ: 00034022. 

Суддя Рідзевська І.  О.