ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м.Дніпро Справа № 908/1761/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач), 
судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
секретар судового засідання Солодова І.М.
За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):
Представник позивача: не з`явився
Представник відповідача: Добровольський О.О. (в залі суду) - самопредставництво, довіреність
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного заповідника «Хортиця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2025 (повний текст рішення складено та підписано 03.03.2025, колегією суддів: головуючий суддя Мірошниченко М.В., судді: Азізбекян Т.А., Горохов І.С.) у справі №908/1761/24
за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку Азов, буд. 137, ідентифікаційний код 32121458)
до відповідача: Національного заповідника «Хортиця» (69017, м. Запоріжжя, вул. Старого Редуту, буд. 9, ідентифікаційний код 02223572)
про стягнення 1481364,12 грн,
ВСТАНОВИВ:
В червні 2024 до Господарського суду Запорізької області звернувся Концерн “Міські теплові мережі” з позовом про стягнення з Національного заповідника “Хортиця” заборгованості в сумі 1481364,12 грн. за послуги постачання теплової енергії, які надавались відповідачу за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 3, приміщення ІІ, за період з 01.11.2021 по 30.06.2023, особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.02.2025, у даній справі, позов задоволено.
Стягнуто з Національного заповідника “Хортиця” (69017, м. Запоріжжя, вул. Старого Редуту, буд. 9, ідентифікаційний код 02223572) на користь Концерну “Міські теплові мережі” (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку “Азов”, буд. 137, ідентифікаційний код 32121458) на поточний рахунок: НОМЕР_2 , установа банку: Філія АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313, ЄДРПОУ 32121458 заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 1481364,12 грн. (один мільйон чотириста вісімдесят одна тисяча триста шістдесят чотири грн. 12 коп.).
Стягнуто з Національного заповідника “Хортиця” (69017, м. Запоріжжя, вул. Старого Редуту, буд. 9, ідентифікаційний код 02223572) на користь Концерну “Міські теплові мережі” (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку “Азов”, буд. 137, ідентифікаційний код 32121458) на поточний рахунок: НОМЕР_3 , установа банку: ПАТ АБ “УКРГАЗБАНК» МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458 витрати зі сплати судового збору в сумі 17776,37 грн. (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят шість грн. 37 коп.).
Повернуто на користь Концерну “Міські теплові мережі” (69091, м. Запоріжжя, вул.Героїв полку “Азов”, буд. 137, ідентифікаційний код 32121458) на поточний рахунок: НОМЕР_3 , установа банку: ПАТ АБ “УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458 з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1602,83 грн. (одна тисяча шістсот дві грн. 83 коп.) після набрання судовим рішенням законної сили.
Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Національний заповідник «Хортиця», звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2025 та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. Судові витрати покласти на позивача. Розгляд справи здійснювати за участі представника відповідача. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку Відповідача рішення суду ухвалено без врахування всіх фактичних обставин справи, неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справ, в наслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів без належного дослідження поданих Відповідачем доказів на підтвердження своїх заперечень та неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин.
Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, скаржник вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.
За твердженням скаржника, останньому через систему «M.E.Doc» спочатку надсилалися рахунки та Акти приймання-передачі послуг наданих за договором №72224481 від 01.11.2021, які Позивач почав надсилати Відповідачу з січня 2023 року виключно в електронній формі за допомогою системі M.E.DOC починаючи з січня 2023 року, а до суду у якості доказу додані рахунки та розрахунки заборгованості за особовим рахунком №72303201 від 01.07.2023 без зазначення дати направлення таких рахунків, судом першої інстанції не прийнято до уваги докази надані Відповідачем, які підтверджують обставини несвоєчасного повідомлення Відповідача про існуючий, на думку Позивача, укладений договір. За інформацією, яка міститься у системі M.E.Doc» вказані рахунки були сформовані та надіслані Відповідачу за весь період з 01.11.2021 по 30.06.2023 одночасно 23.04.2024 року о10-23 хв., тобто безпосередньо за два місяця до звернення в суд із позовною заявою.
Як зауважено скаржником, всупереч вимогам чинного законодавства, Позивач не звернувся до Національного заповідника «Хортиця (Відповідача по справі) протягом 2016-2023 років із пропозицією укласти договір про надання послуги з постачання теплової енергії, проте в односторонньому порядку, без належного повідомлення Відповідача (споживача, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги») здійснював облік відпущеної теплової енергії спочатку по особовому рахунку №72224481 від 01.11.2021 починаючі з січня 2023 року, в подальшому по особовому рахунку № 72303201 від 01.07.2023 (не визначеному договором без згоди споживача на ідентифікацію), в квітні 2023 року випадково дізнавшись про існування Відповідача за підсумками аудиторської перевірки, здійснивши у жовтні 2022 року перенесення врізки споживача (без повідомлення Заповідника (відповідача по справі) , вимагає у судовому порядку стягнути борг за послуги, які фактично не надавалися, розрахунок за які не може ані сформувати, ані надати, навіть не тільки на вимогу Відповідача, ані на вимогу ухвали Господарського суду.
На думку скаржника, поза увагою суду залишилися ті обставини що надані позивачем акти технічного обстеження, та інформаційні довідки містять певні суперечності, оскільки в жодному із зазначених актів не конкретизовано, який саме обсяг теплового навантаження припадає на визначену позивачем площу приміщення.
Отже, вказані акти складені позивачем без залучення відповідача, а наведені в них дані не підтверджені жодними документами (відсутні як загальні проектні схеми (документація) щодо теплопостачання всього будинку, так і проектна документація щодо встановленого лічильника SHARKY 775, тощо). Враховуючи викладене, можливо припустити що вказані акти не можуть служити підтвердженням обставин розповсюдження дії загальнобудинкового теплолічильника SHARKY 775 заводський номер 51441712 та заводський номер 5545244 на (якусь) частину приміщень відповідача.
Як зазначено, при цьому не можливо встановити і ті обставини, що розподільчий лічильник SHARKY 775 не розповсюджує сферу своєї дії на всі належні відповідачу приміщення, а якщо це так, то неможливо достеменно встановити, на які саме.
За твердженням скаржника, позивачем не надано документів, які б містили відомості про обсяг спожитої саме відповідачем теплової енергії, із посиланням на докази, якими цей обсяг підтверджується. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обсягу спожитого тепла та методики, за якою було здійснено нарахування, що унеможливлює здійснити перевірку наданого розрахунку заборгованості.
Факт постачання позивачем теплової енергії до спірних нежитлових приміщень не підтверджується актами про підключення опалення на початку опалювальних сезонів та актами про відключення опалення наприкінці опалювальних сезонів.
Також позивачем не надано жодного акту обстеження системи теплоспоживання Національного заповідника «Хортиця», який складений в порядку здійснення контролю за режимами споживання теплової енергії споживачем за період з 01.11.2021 по 01.07.2023.
За весь час розгляду справи, не зважаючи на неодноразові клопотання з боку Відповідача, та навіть нехтуючи ухвалою суду, Позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за весь позовний період, лише в якості прикладу наведено пояснення щодо розрахунків лише за березень 2023 року.
Отже, як наголошено скаржником, позивачем не доведений розрахунок нарахувань заборгованості за використання теплової енергії.
Судом першої інстанції не прийнято до уваги та не надано належної оцінки тим обставинам, що надані позивачем докази жодним чином не доводять такий показник як Qоп споживання тепла на опалення (показання ПУ). Позивач зазначає, що обсяг спожитої теплової енергії за показаннями приладу обліку розподіляється відповідно до відсотку окремо на кожного споживача за його тепловим навантаженням для нежитлових приміщень та площу житлових квартир. Проте розрахунок такого відсотку споживання теплової енергії відповідачем, за поясненнями позивача, має враховувати, зокрема, теплові втрати за кожен місяць окремо та вираховуватись відносно споживачів всього будинку. В свою чергу, лише на підставі даних загальнобудинкового лічильника без первинних даних покладених в такий розрахунок встановити розмір Qоп відповідача за наявними матеріалами справи не надається можливим.
Згідно до протоколу автоматичногорозподілу судової справи між суддямивід 20.03.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.03.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/1761/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/1761/24.
31.03.2025 матеріали справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.04.2025 відмовлено Національному заповіднику «Хортиця» у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу Національного заповідника «Хортиця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2025 у справі №908/1761/24 залишено без руху. Рекомендовано скаржнику протягом 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали усунути недолік апеляційної скарги, а саме надати суду докази сплати судового збору.
09.04.2025 від представника скаржника до ЦАГС надійшла заява про усунення недоліків, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового збору у розмірі 26 664.55 грн, відповідно до платіжної інструкції від 08.04.2025.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного заповідника «Хортиця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2025 у справі № 908/1761/24. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 24.09.2025 о 10 год. 00 хв.
24.09.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням у відрядженні члена колегії судді Дарміна М.О. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2025 розгляд апеляційної скарги Національного заповідника «Хортиця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2025 у справі № 908/1761/24, призначено у судовому засіданні на 17.12.2025 о 10:00 год.
В судовому засіданні 17.12.2025 по справі було оголошено перерву до 08.04.2026 на 12-20 год.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді, доповідача Чус О.В. у відпустці, розгляд апеляційної скарги у справі №908/1761/24, призначений на 08 квітня 2026 року не відбувся.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.03.2026 розгляд апеляційної скарги Національного заповідника «Хортиця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2025 у справі № 908/1761/24 призначено у судовому засіданні на 26.05.2026 о 14:20 год.
26.05.2026 позивач наданим процесуальним правом не скористався та не забезпечив явку в судове засідання повноважних представників.
Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.
У судовому засіданні 26.05.2026 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Національний заповідник “Хортиця” (відповідач) отримав у позичку частину нежитлового приміщення ІІ загальною площею 350,95 кв.м. (літера А2-10) за адресою: м.Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 3 на підставі договору позички № 28 від 01.07.2016, укладеного ним з Міським комунальним підприємством «ОСНОВАНІЄ» (позичкодавець) та акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.07.2016. Додатковою угодою від 15.04.2019 продовжено термін дії цього договору до 01.05.2022.
27.12.2022 відповідачем укладено щодо вказаного нежитлового приміщення договір оренди №623/1 з Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (орендодавець) та Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7 (балансоутримувач). Строк дії цього договору встановлено до 26.12.2023 (п. 9.1 договору оренди).
Предметом оренди є частина нежитлового приміщення ІІ другого поверху (літ. А2-10, А3-2) загальною площею 350,95 кв.м. у складі приміщень №№561 – 66 та місяць загального користування сходової клітини І площею 8,65 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 3.
Орендоване приміщення передано відповідачу 27.12.2022 за актом прийому-передачі. 
Додатковою угодою до цього договору продовжено строк дії договору оренди на один рік по 26.12.2024. 
Зазначеним підтверджується, що в період з 01.07.2016 по 26.12.2024 відповідач використовував частину нежитлового приміщення ІІ загальною площею 350,95 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 3.
Відповідно до статутних документів Концерну "Міські теплові мережі" основним видом його діяльності є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла і побутових потреб населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ.
В матеріалах справи наявний акт обстеження системи опалення у приміщенні Музейні студії міста за порогами (договір оренди від 26.12.2022) за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Центральний, 3 від 20.09.2024, який складено представниками відповідача, з якого вбачається, що орендоване відповідачем приміщення знаходиться на другому поверсі дев`ятиповерхового будинку, вхід здійснюється через приміщення магазину «Будинок взуття». 
Житловий будинок по бул. Центральний, 3, в якому розташовано нежитлове приміщення, яке використовує відповідач, обладнано комерційним приладом обліку теплової енергії. 
Наявність приладів комерційного обліку та покази приладу обліку за адресою бул.Центральний, 3 (І ввід) зафіксовано актами обстеження теплового вузла та зняття показань комерційного/розподільчого обліку теплової енергії від 01.10.2021 (по приладу обліку Sharky 775, заводський номер 51441712), від 31.03.2022 (по приладу обліку Sharky 775, заводський номер 51441712), від 03.10.2022 (по приладу обліку Sharky 775, заводський номер 51441712), від 31.03.20232022 (по приладу обліку Sharky 775, заводський номер 51441712).
Також зняття показань приладів обліку теплової енергії підтверджується відповідними актами:
- від 30.11.2021 (по приладу обліку Sharky 775, заводський номер 5545244, - за листопад 2021 року), 
- від 30.11.2021 (по приладу обліку Sharky 775, заводський номер 51441712, - за листопад 2021 року),
- від 31.03.2022 (по приладу обліку Sharky 775, заводський номер 5545244, - за березень 2022 року),
- від 31.03.2022 (по приладу обліку Sharky 775, заводський номер 51441712, - за березень 2022 року).
Приміщення споживача Національний заповідник "Хортиця" має окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку та не оснащене вузлом обліку.
Як вбачається з акту обстеження системи теплоспоживання та ГВП від 03.10.2022 споживача – Національного заповідника «Хортиця» за адресою бул. Центральний, 3, фахівцями Концерну «МТМ» було виконано перенесення врізки споживача Національний заповідник «Хортиця», прокладеної полімерними трубопроводами 2 Д 40мм на ділянку, що враховується приладом обліку теплової енергії житлового будинку Sharky 775, заводський номер 51441712, покази: 6480,25 Гкал; 303503,4 куб.м.
Відповідно до акту обстеження системи теплоспоживання та ГВП від 21.06.2023 споживача – Національного заповідника «Хортиця» за адресою бул. Центральний, 3, складеного представниками Концерну «МТМ», приміщення музею розташовано на другому поверсі дев`ятиповерхового опалювального житлового будинку, вхід через фірму «Взуття». 
Ввід житлового будинку обладнаний приладом обліку теплової енергії Sharky 775, заводський номер 51441712, повірений у ІІ кварталі 2022 року.
До приладу обліку теплової енергії житлового будинку виконана врізка 2 Д 40 мм з полімерного трубопроводу, неізольована, від якої раніше було підключено приміщення КП «ВРЕЖО-7» , яке наразі орендується Національним заповідником «Хортиця». Обстежити наявність підключення на даний момент неможливо у зв`язку з тим, що частина трубопроводів знаходиться у приміщеннях ОСББ «Б.Ц.З.», а в приміщенні музею комунікації зашиті гіпсокартонними панелями. Система опалення нежитлового приміщення потребує дообстеження. 
Так, Позивачем було виставлено рахунки на оплату наданих послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з листопада 2021 року по червень 2023 року на загальну суму 1481364,13 грн.: 
- за листопад 2021 року – на суму 21950,54 грн.;
- за грудень 2021 року – на суму 25933,10 грн.;
- за січень 2022 року – на суму 27242,72 грн.;
- за лютий 2022 року – на суму 90636,38 грн.;
- за березень 2022 року – на суму 335536,55 грн.;
- за квітень 2022 року – на суму 1819,69 грн.;
- за травень 2022 року – на суму 1819,69 грн.;
- за червень 2022 року – на суму 1819,69 грн.;
- за липень 2022 року – на суму 1819,69 грн.;
- за серпень 2022 року – на суму 1819,69 грн.;
- за вересень 2022 року – на суму 1819,69 грн.;
- за жовтень 2022 року – на суму 512,26 грн.;
- за листопад 2022 року – на суму 360897,54 грн.;
- за грудень 2022 року – на суму 200763,06 грн.;
- за січень 2023 року – на суму 163004,96 грн.;
- за лютий 2023 року – на суму 37142,60 грн.;
- за березень 2023 року – на суму 205289,49 грн.;
- за квітень 2023 року – на суму 512,26 грн.;
- за травень 2023 року – на суму 512,26 грн.;
- за червень 2023 року – на суму 512,26 грн.
Загальна сума нарахування за період з листопада 2021 року по червень 2023 року складає: 1481364,13 грн., а саме: 
- умовно-змінна частина тарифу = 1 456 901,52 грн.,
- умовно-постійна частина тарифу = 24 056,95 грн.,
- абонентська плата = 405,66 грн.
У рахунках викладена інформація щодо загальної площі будівлі, опалювальної площі споживача, показань приладу комерційного обліку, виду послуги, тарифів. 
Позивач надав докази надсилання відповідачу рахунків за вказаний період в електронній формі і системі М.E.DOC.
Оскільки відповідач не здійснив оплату послуг постачання теплової енергії за вказаний період, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1481364,12 грн.
За приписами ст., ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять ч., ч. 1, 7 ст. 193 ГК України.
Статями 6, 627 ЦК України визначені загальні принципи цивільного законодавства, зокрема принцип свободи договору, який полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.
Разом з тим, закріпивши принцип свободи договору у Цивільному кодексі України законодавець визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання, визначені Законом України "Про теплопостачання".
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналогічне визначення міститься у ст.1 Закону України "Про теплопостачання".
Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 4 статті 13 цього ж Закону передбачено, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу на те, що укладення договору з теплопостачання відповідно до ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. Відтак, сам факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період. Не виконуючи вимоги чинного законодавства щодо укладення зазначеного договору, споживач фактично сам створює ситуацію, в якій він позбавлений права впливати на якість, ціну, вибір постачальника послуг тощо, а також користуватись іншими правами, передбаченими Правилами користування тепловою енергією.
Відповідна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №922/4239/16, Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі №303/7554/16-ц, від 21.08.2019 року у справі №922/4239/16, 25.09.2019 року у справі №522/401/15-ц та 10.12.2018 року у справі №638/11034/15-ц, від 26.04.2018 року у справі №904/6293/17 тощо.
Проте, як вірно визначено господарським судом, всупереч вимог чинного законодавства, відповідач не звернувся до Концерну «МТМ» та не уклав своєчасно договір про надання послуги з постачання теплової енергії. 
Таким чином, договірні відносини між сторонами у справі відсутні, нарахування за теплову енергію здійснювалося на підставі особового рахунку №72303201.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відсутність письмово оформленого договору з виконавцем послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Отже, у разі відсутності договору, проте з доведенням та належним підтвердженням матеріалами справи факту поставки споживачу теплової енергії, останній не звільняється від оплати наданої послуги.
Разом з тим, про надання відповідної послуги за вказаною вище адресою у спірний період свідчать, у тому числі, рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022, 2022-2023 року.
Відповідно до пп. 12 п. 42 Правил надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі – Правила №830), споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Відповідно до п. п. 1, 9, 12 розділу ІІ Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 № 16), рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Після виконання робіт із відключення будівлі від ЦО та/або ГВП складається акт про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від зовнішніх інженерних мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання)/постачання гарячої води.
Колегія суддів зауважує, що нежитлове приміщення, яке орендує відповідач, знаходиться в багатоквартирному будинку, до якого централізовано подається теплова енергія, докази відключення орендованого приміщення від мережі централізованого опалення у встановленому порядку відсутні. Враховуючи знаходження в багатоквартирному будинку та відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення вказане приміщення є опалювальним.
Колегія суддів наголошує, що нежитлове приміщення відповідача за адресою: м.Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 3, приміщення ІІ, є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення.
Так, Позивачем було виставлено рахунки на оплату наданих послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з листопада 2021 року по червень 2023 року на загальну суму 1481364,13 грн. У рахунках викладена інформація щодо загальної площі будівлі, опалювальної площі споживача, показань приладу комерційного обліку, виду послуги, тарифів. Рахунки за вказаний період надсилались відповідачу в електронній формі у системі М.E.DOC, відповідні докази надані позивачем до суду.
Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Обсяг спожитої споживачем послуги з постачання теплової енергії визначається згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг». 
Відповідно до п. 24 Правил №830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», (надалі - Методика №315).
Пунктами 8, 9 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 року, № 830 визначено, що постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.
Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами.
Опалювальний період починається не пізніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить 8°С та нижче, а закінчується не раніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує 8°С.
Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”.
Матеріалам справи встановлено, що житловий будинок по бул. Центральний, 3, в якому розташовано нежитлове приміщення, яке використовує відповідач, обладнано комерційним приладом обліку теплової енергії. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”.
Згідно “Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 Концерном “Міські теплові мережі” для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, які затверджені Рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11.10.2021 № 374 (зі змінами).
Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо. Тобто двома ставками.
Перша ставка (умовно-змінні витрати) – плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії.
Друга ставка (умовно-постійні витрати) – плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/ годину). Тобто, споживач, сплачуючи за одиницю приєднаного теплового навантаження, сплачує всі витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової, крім енергоносіїв. Оскільки ці витрати виникають у підприємства протягом всього року, то і тариф розраховано для місячної оплати протягом року, рівними частинами в опалювальний та міжопалювальний періоди.
В силу виконання Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 р., № 830 Позивачем формуються рахунки на оплату спожитої послуги та надаються споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”.
Позивачем були сформовані та надані відповідачу рахунки на оплату спожитої послуги.
Вимоги до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення затверджено Наказом № 23 від 31.01.2020 Міністерства розвитку громад та територій України. Вказані вимоги визначають основні положення щодо формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - комунальні послуги).
В них визначено терміни:
абонентський номер споживача - номер споживача, визначений договором про надання відповідної комунальної послуги, який дає змогу ідентифікувати його виконавцю комунальної послуги або уповноваженій особі;
рахунок на оплату комунальної послуги - розрахунковий персоніфікований для кожного окремого споживача документ, що містить консолідовану інформацію щодо нарахованої суми за спожиті обсяги комунальної послуги, платежів споживача за ці послуги, у тому числі сплачених у попередньому розрахунковому періоді, обсягів споживання комунальних послуг та діючих тарифів на ці послуги, іншу інформацію, про нараховані та сплачені суми платежів, передбачених законами України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги».
За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар (Постанова ЦАГС у справі № 908/2526/22, Постанова Верховного Суду у справі № 920/1343/21).
Згідно частин 1, 2 статті 8 Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця. Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунки можуть надаватися споживачу в електронному вигляді, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Рахунки надаються споживачу на безоплатній основі. Обов`язку щодо підписання сторонами рахунку за спожиті послуги не встановлено жодним нормативно-правовим актом.
Пунктом 34 Правил надання послуги з постачання теплової енергії визначено, що рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”.
Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.
Законодавець жодним нормативно-правовим актом не визначив, яким саме чином необхідно надати споживачу рахунки на оплату спожитої послуги (особисто, простою, рекомендованою, цінною кореспонденцією чи методом розносу по поштовим скриням/приміщенням споживання). Крім того споживачу надано право отримувати інформацію - як зазначену в рахунках на оплату так і додаткову без додаткової плати. Тобто законодавець в повній мірі сприяє отриманню споживачем достатньої кількості інформації.
Так, Концерном «МТМ» кожному споживачу було присвоєно абонентський номер, що дає змогу ідентифікувати кожного споживача за місцем споживання теплової енергії.
Позивач здійснював облік відпущеної відповідачу теплової енергії по особовому рахунку № НОМЕР_1 .
Відповідач за період з листопада 2021 по червень 2023 не виконав свої обов`язки по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим у відповідача виникла грошова заборгованість у розмірі 1481364,13 грн.
Фактичне отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку та користування послугами житловим будинком в цілому та, у тому числі нежитловим приміщенням відповідача підтверджено рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон; також фактичне користування послугою з постачання теплової енергії відображено згідно наданих позивачем актами зняття показань приладів обліку теплової енергії.
Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Запорізької міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м.Запоріжжі, знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку.
У зв`язку з тим, що в першій редакції Методики №315 не було передбачено розподіл теплової енергії на приміщення з окремими відгалуженнями перед вузлом комерційного обліку. Тому обсяг споживання теплової енергії для такого приміщення визначався згідно ст.9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем послуги за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря.
Після внесення змін до Методики №315 розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг з 01.01.2022, було передбачено механізм розподілення теплової енергії для таких приміщень, а саме згідно п.9 розділу I: «У разі, якщо окреме приміщення будівлі/будинку, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, має окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку та не оснащене вузлом обліку комунальної послуги, то при наданні цьому приміщенню послуги з постачання теплової енергії, обсяг спожитої цим приміщенням теплової енергії визначається як різниця між фактичним обсягом спожитої у будівлі/будинку теплової енергії у розрахунковому періоді (розраховується відповідно до формули 11 цієї Методики №315) та показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії у будівлі/будинку. Визначений таким чином обсяг споживання теплової енергії не враховується до показань вузла комерційного обліку та не приймає участь в загальному розподілі комунальної послуги у будівлі/будинку. Якщо у будівлі/будинку є декілька зазначених приміщень, то така різниця розподіляється на ці приміщення пропорційно до їх загальних/опалювальних площ/об`ємів.
Як встановлено судом першої інстанції з пояснень позивача, розраховуючи по формулі 11 Методики №315, було визначено різницю між розрахунковим споживанням та показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії у будинку. Отримана різниця розподіляється між всіма приміщеннями даного типу пропорційно до їх опалювальних площ. На житловому будинку одне приміщення споживача з врізкою до будинкового приладу обліку, тому різниця розподіляється на приміщення споживача.
Окрім визначеного об`єму теплової енергії на приміщення відповідача, додатково розподіляється обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі.
Також інформація щодо нарахувань та кількість спожитої Гкал споживачем зазначалась у рахунках, направлених на адресу відповідача.
За приписами п. 35 Правил №830 розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
Інформація по нарахуванням споживача надана позивачем до матеріалів справи.
Отже, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, враховуючи невиконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленої позивачем у спірний період теплової енергії та ненадання ним доказів, які б спростовували дане порушення, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості відпущеної теплової енергії у розмірі 1481364,13 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Доказів оплати спірної заборгованості відповідач суду не надав. 
За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У даному випадку, відповідачем в обґрунтування своїх доводів та на підтвердження своєї позиції не надано належних доказів, контррозрахунків тощо.
Відтак, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: реальність отриманих відповідачем послуг з постачання теплової енергії, доведення наявними у справі документами їх обсягу та вартості, неоплату цих послуг відповідачем та ненадання ним доказів, які б спростовували таке порушення, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії.
Інші аргументи скаржника були розглянуті колегією суддів, між тим вони не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позову.
Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються належними доказами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст.269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно з вимогами ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного заповідника «Хортиця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2025 у справі №908/1761/24 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2025 у справі №908/1761/24 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена: 22.06.2026.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя  І.М. Кощеєв