ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/27056/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 ( суддя Конєва С.О.) в адміністративній справі №160/27056/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Феррум-Стіл” до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 
ВСТАНОВИВ:
Від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРРУМ-СТІЛ» надійшов позовом до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати прийняте Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків податкове повідомлення-рішення від 04.09.2025року №000/611/32-00-07-13. 
Оспорюванним податковим повідомленням-рішенням було зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за травень 2025р. (за податковою декларацією №9178934448 від 20.06.2025р.) у розмірі 52 667 грн. через порушення п.44.1 ст.44, п. а) п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, абз. в) п.200.4 ст.200 ПК України, які були виявлені контролюючим органом за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки позивача по взаємовідносинах з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ФЕРРО» (придбання феромарганцю ФМн78).
Згідно акту від 30.07.2025року за висновками якого було встановлено здійснення позивачем нереальних господарських операцій по ланцюгу придбання та постачання згаданого товару у зв`язку з не наданням до перевірки сертифікату якості від виробника (відповідності), висновків санітарно-епідеміологічної експертизи, декларації виробника, тощо, що унеможливило встановити реальне джерело походження товару, тому, контролюючий орган зробив висновок, що договори, укладені позивачем із вказаним контрагентом-постачальником щодо придбання згаданого вище товару були спрямовані винятково на зменшення бази оподаткування ПДВ та не мають під собою розумної, економічно-обґрунтованої, необхідної і достатньої ділової (господарської) мети у зв`язку із обізнаністю підприємства з усіма ключовими моментами на кожному етапі постачання/продажу. 
Позивач вважає оспорюване рішення податкового органу протиправним та таким, що порушує право позивача на податковий кредит, закріплене п.198.1 ст.198 ПК України, зазначив, що реальність господарських операцій із згаданим вище контрагентом підтверджена первинними бухгалтерськими документами, а саме: договором поставки від 19.05.2023 №19/05-23 (з урахуванням додаткової угоди №1 від 03.01.2025р.), видатковими накладними, рахунками на оплату, факт поставки товару підтверджений ТТН, перевезення товару здійснювалося ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , про що свідчать їх письмові пояснення, оплата за придбаний товар здійснювалася згідно платіжних інструкцій №2423 від 27.05.2025р., №2301 від 19.05.2025р., №3097 від 08.07.2025р., що в повній мірі підтверджує факт придбання товару та спростовує доводи відповідача про зворотне, на переконання позивача, відсутність сертифіката відповідності не підтверджує безтоварність операції, оскільки він не є документом первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів, а тому його відсутність не має вирішального значення для встановлення фактичного руху активів у процесі виконання поставок згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 09.08.2022 у справі №380/1905/20. 
Також позивач вказав і на те, що порушення певними контрагентами у ланцюгу постачання товару податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності, не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару вимог законодавства щодо формування, зокрема, податкового кредиту, тому покупець товару не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту за можливу неправомірну діяльність його контрагентів з урахуванням того, що, як зазначив відповідач у акті перевірки, податкові накладні за такими господарськими операціями були зареєстровані у ЄРПН, а суми ПДВ ним були сплачені у складі вартості товару.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд в рішенні від 06 квітня 2026 року виклав висновки на підставі яких вимоги Товариства задоволено.
Суд першої інстанції зазначив, що самі по собі посилання контролюючого органу на податкову інформацію, отриману із ЄРПН та АІС «Податковий блок» щодо контрагентів контрагента платника податків, без встановлення та доведення конкретних порушень у взаємовідносинах між позивачем та його безпосереднім контрагентом, не є достатньою підставою для висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства. Крім того, податковий орган не здійснював перевірки діяльності ТОВ «ТД «ФЕРРО» (постачальника товару) та його контрагентів у межах, які б дозволили встановити нереальність (безтоварність) спірних операцій.
Апеляційна скарга надійшла від відповідача, за змістом якої апелянт зазначив, що позивачем сформовано податковий кредит по отриманим товарам від ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ФЕРРО» згідно податкових накладних на суму ПДВ 52 666,67 грн. джерело походження якого не встановлено; згідно з наданими до перевірки документами встановити походження, виробника/постачальника товару неможливо. 
Таким чином, в задекларованому ланцюгу придбання та постачання товару неможливо дослідити придбання внаслідок відсутності в ланцюгах задекларованого легального виробництва. 
Надані до перевірки позивачем документи щодо якості товару по взаємовідносинах з вказаним контрагентом щодо нібито придбання Феромарганцю ФМн78 не є достатніми доказами фактичного придбання/реалізації товару у зв`язку з виявленою схемою нереальних господарських операцій ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ФЕРРО» (далі Контрагент-постачальник) в ланцюгах постачання товару, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку позивача. 
Також зазначено, що до перевірки не надано документи, які б свідчили про якість товару, сертифікати якості від виробника (відповідності), висновки санітарно-епідеміологічної експертизи, декларації виробника тощо, тому встановити реальне джерело походження товарів неможливо. 
В сукупності вказані факти свідчать про відсутність реального здійснення господарської операції між позивачем та Контрагентом-постачальником, та, як наслідок, недостовірність даних відповідних первинних документів за змістом п.44.1 ст.44 ПК України, що не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платника податків учасників відповідної операції. 
Апелянт зазначив, що договори (угоди) укладені між позивачем та його Контрагентом-постачальником щодо придбання товару (феромарганець ФМн78) спрямовані винятково на зменшення бази оподаткування з ПДВ та не мають під собою розумної, економічно-обґрунтованої, необхідної і достатньої ділової (господарської) мети у зв`язку з обізнаністю підприємства з усіма ключовими моментами на кожному етапі постачання/продажу. 
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідач у додаткових поясненнях, підтримав вимоги апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЕРРУМ-СТІЛ» 02.06.2020р. зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, місто Самар, вул. Гетьманська, буд. 35 квартира 30, основним видом економічної діяльності позивача є лиття чавуну, перебуває на обліку як платник податків до бюджету в Східному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків, що підтверджується відповіддю з ЄДРПОУ на запит суду №1818538 від 25.09.2025р.
У період з 14.07.2025р. по 25.07.2025р. відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 ПК України та наказу від 09.07.2025 №155-п з метою законності декларування від`ємного значення ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн., у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за травень 2025року (вх. №9178934448 від 20.06.2025р.) з урахуванням уточнюючих розрахунків (від 30.06.2025р. №9187839617, від 03.07.2025р. №9193114768, від 08.07.2025 №9197138032) було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача за результатами якої був складений акт перевірки від 30.07.2025року за №547/32-00-07-06-14/43642500.
За висновками акту перевірки було встановлено порушення позивачем п.п. а) п.198.1, абз.1-3 п.198.2, абз.1,2 п.198.3 ст.198 з урахуванням норм п.44.1 ст.44 ПК України в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту за травень 2025 року на суму ПДВ у розмірі 52666,67 грн. (нереальність господарський операцій по взаємовідносинах з контрагентом позивача ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ФЕРРО» по постачанню товару (феромарганцю ФМн78) через не надання до перевірки сертифікатів якості від виробника (відповідності), висновків санітарно-епідеміологічної експертизи, декларації виробника тощо).
На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом 04.09.2025р. було прийняте податкове повідомлення-рішення, а саме:
- №000/611/32-00-07-14 форми «В4» за яким позивачеві було зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ по податковій декларації за травень 2025р. (податкова декларація №9178934448 від 20.06.2025) на суму 52667,00 грн., що підтверджується копією відповідного рішення та розрахунком до нього, наявних у справі.
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. 
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
Не підлягає бюджетному відшкодуванню сума від`ємного значення, до розрахунку якої включено суми податку, сплачені отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг, які використані або будуть використані в операціях з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта житлової нерухомості.
Суми такого від`ємного значення зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду до її повного погашення податковими зобов`язаннями; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.7 статті 200 ПК України визначено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
Відсутність сертифікатів якості або технічної документації на товар не є свідченням нереальності господарської операції, якщо факт передачі товару, його рух та подальше використання в господарській діяльності підтверджені належними первинними документами.
Стаття 44.1 та стаття 198 визначають, що податковий кредит формується на підставі податкових накладних та первинних документів. Сертифікати якості не є документами податкового або бухгалтерського обліку.
Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»: Визначає чіткий перелік обов`язкових реквізитів первинного документа. Якість товару чи сертифікація не є реквізитом, що впливає на визнання операції для цілей ТТН або видаткової накладної.
Сертифікати засвідчують відповідність товару стандартам, а не факт його передачі чи оплати.
Відсутність документів про якість є порушенням умов договору поставки, а не податкового законодавства.
Податкове законодавство не пов`язує право на податковий кредит із наявністю сертифікатів виробника.
Верховний Суд неодноразово наголошував: право на податковий кредит не може ставитися в залежність від поведінки третіх осіб (виробників).
Недоліки в документах третіх осіб не спростовують реальність руху активів між позивачем та ТОВ «ТД «ФЕРРО».
Факт реальності підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними (ТТН) та фактом оплати.
Додатковим доказом є подальше використання феромарганцю ФМн78 у власному виробництві або його перепродаж наступним контрагентам.
Щодо не надання сертифікатів якості та декларації.
Документи, що засвідчують якість, не є первинними документами в розумінні Закону про бухоблік та не підтверджують здійснення господарської операції (Постанова ВС від 16.04.2024 у справі № 160/2360/23).
Щодо ствердження апелянта про не доведеність реальності операції.
Наявність належно оформлених видаткових накладних та ТТН, що містять всі реквізити, є достатньою підставою для формування податкового кредиту.
Щодо сумнівного походження товару ланцюгом.
Платник не несе відповідальності за порушення контрагентів або виробників, якщо сам діяв обачно (принцип індивідуальної юридичної відповідальності).
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Досліджуючи матеріали справи встановлено, що позивачем надані на спростування позиції податкової Договір поставки з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ФЕРРО» від 19.05.2023 року, додаткова угода до договору від 03.01.2025 року разом зі специфікаціями на феромарганець ФМн78 від 19.05.2023 року, видаткові накладні №69 від 26.05.2025 року та №52 від 17.04.2025 року, рахунки на оплату №52 від 17.04.2025 року, №72 від 26.05.2025 року, №74 від 27.05.2025 року (ас27-32,41-43,46-48,49-51) Податкові накладні, зареєстровані в ЄРПН за травень 2025 року.ТТН з відмітками про вантажовідправника, вантажоодержувача та перевізника (підтвердження логістики). Платіжні інструкції (банківські виписки), що підтверджують реальний рух коштів за товар. 
Отже, відсутність сертифікатів якості, висновків СЕЕ чи декларацій виробника на феромарганець ФМн78 за наявності повного пакета розрахункових, логістичних та первинних бухгалтерських документів не є підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит. Донарахування ПДВ у розмірі 52 666,67 грн є безпідставним. 
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова суд першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Всі доводи та їх обґрунтування викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування ухваленого судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні, а доводи й аргументи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 в адміністративній справі №160/27056/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 16 червня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 22 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко