Справа №504/1722/26
Провадження №3/504/766/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20.05.2026	с-ще Доброслав	

Суддя Доброславського районного суду Одеської області Жовтан П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, розлученого, учасника бойових дій, інваліда другої групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 28.02.2008р. Полонським РВ УМВС України в Хмельницькій області,

за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2026р. інспектором ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Васильєвим О.Ю. було складено протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №637016, згідно якого 10.04.2026р. о 13:25 год. за адресою: Одеська область Одеський район с.Ілічанка вул.Залізнична, 8, керував автомобілем марки «ЗАЗ» н/з НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме почервоніння очей, обличчя, зіниці ока не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився. Такими діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідальність за що передбачено ч.1 ст.130 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що дійсно в зазначений день та час, керуючи автомобілем, рухався польовою дорогою. В автомобілі не працювали поворотники, що виявили співробітники поліції та зупинили його. В нього в автомобілі сидів чоловік, мати якого попросила завезти його за грошові кошти до зазначеного місця. Він не знав, що вживав той чоловік. Поліцейські, зупинивши його, спочатку провели огляд його автомобіля, проти чого він не заперечував. Оскільки він є інвалідом 2 групи, безпосередньо брав участь в бойових діях, мав декілька контузій (про що надав відповідні документи), в нього піднявся тиск. Чоловік пасажир сказав поліцейським, що він курив «траву», але це було не так. З цих підстав, співробітники поліції, не проводячи жодних перевірок на місці, почали стверджувати, що в нього блищать очі і те, що вони вбачають у нього ознаки наркотичного сп`яніння. Він пояснив, що пасажира не знає взагалі, сам приймав участь в бойових діях та має ряд захворювань. Однак співробітники поліції створили конфліктну ситуацію та сказали, що необхідно проїхати на огляд в медичний заклад, від чого він відмовився, оскільки йому стало зле через конфлікт, крім того його автомобіль не зачиняється. Після складання протоколу про адміністративне правопорушення його відпустили та він поїхав далі, завіз пасажира до зазначеного місця.
Допитаний в судовому засіданні поліцейський ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 підтвердив обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дійсно пасажир автомобіля пояснив, що вони із ОСОБА_1 вживали разом наркотичні засоби. Даний свідок не допитувався. Тому він без належної перевірки ознак сп`яніння, передбаченої Інструкцією, запропонував водію ОСОБА_1 проїхати до лікарні на огляд, від чого останній відмовився, у зв`язку із чим ним було складено протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 не відсторонявся від керування транспортним засобом, оскільки в них немає евакуаторів.
Дослідивши та проаналізувавши надані докази, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю, виходячи з наступного. 
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України). Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. 
Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння , чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Диспозиція ч.1 ст. 130 КпАП України відсильна, що зобов`язує працівників поліції, викладаючи суть адміністративного правопорушення у точній відповідності ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначати в протоколі, на підставі яких ознак представником поліції було виявлено стан алкогольного сп`яніння, що саме пропонувалось особі, в якій послідовності, вказати дії, які свідчать про ухилення водія від огляду та які дії свідчать про керування транспортним засобом у стані сп`яніння. 
Відповідно до п. 2.5 Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). 
Відповідно до п.п. 2, 4 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Вказаною Інструкцією регламентовано порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, які не є ідентичними.
З відеозапису, долученого до матеріалів справи вбачається, що під час спілкування із водієм ОСОБА_1 поліцейський спочатку не висловлював підозру щодо перебування останнього в стані наркотичного сп`яніння, розмова була чемною. Однак надалі пасажир автомобіля, анкетні дані якого не встановлені, та пояснення в якого не відбиралися, маючи явні ознаки сп`яніння, почав стверджувати, що він разом із водієм ОСОБА_1 вживав наркотичні засоби. На що ОСОБА_1 пояснив, що це неправда і він взагалі не знає пасажира, бо просто підвозить його. Водночас, співробітники поліції, не проводячи на місці жодних перевірок почали стверджувати про наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, при цьому ОСОБА_1 в цей час сидів всередині автомобіля, а співробітники поліції спілкувалися із ним через вікно.
Суд констатує, що співробітниками поліції було вочевидь не дотримано процедуру виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим порушено Інструкцію. Яким чином у ОСОБА_1 були встановлені ознаки сп`яніння, зокрема почервоніння очей, обличчя, зіниці ока не реагують на світло, є незрозумілим, адже жодні перевірки з особою на місці не проводилися. Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 заперечував наявність відповідних ознак, однак поліцейський все одно не провів відповідної перевірки.
Водночас матеріали справи не містять підтвердження відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом після складання протоколу, що є обов`язковою вимогою відповідно до ст.266 КУпАП та свідчить про формальний підхід до оформлення матеріалів справи.
Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі. 
Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. 
Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). 
У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. 
Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. 
За Кодексом України про адміністративні правопорушення, Конституцією України або іншими Законами України, не передбачено покладення на суд функції підтримання обвинувачення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, доведення винуватості особи. 
Суд не має права, за умови відсутності при розгляді справи про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення, самостійно відшукувати та збирати докази обвинувачення, ініціювати їх дослідження, уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усуваючи певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення для можливості притягнення особи до відповідальності, оскільки такі дії суду призведуть до порушення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу. В разі таких дій суду особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується. 
У справі відсутні достовірні дані, на підставі яких суд має можливість встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного провадження та підлягають доказуванню, а тому відсутні дані про наявність в діях особи, відносно якої складений адміністративний протокол, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. 
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
За вище викладених обставин, суддя дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, належними та допустимими доказами. Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, статтями 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя,- 
ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно  ОСОБА_1  – закрити у зв`язку з відсутністю події і складу зазначеного адміністративного правопорушення. 

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення та на неї може бути внесено подання прокурора у той же строк.

Суддя 	П. В. Жовтан