ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2026 року	справа № 380/20258/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, –

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) із вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо неприйняття законного рішення за заявою позивача від 29.09.2025 про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та щодо невнесення відповідних відомостей до військово-облікового документа/реєстрів (Резерв+);
- визнати протиправним рішення (повідомлення) ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.09.2025 (протокол № 37) про відмову у відстрочці;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як особі, яка здійснює постійний догляд за батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у визначений судом строк з дня набрання рішенням законної сили;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести відомості про надану відстрочку до військово-облікового документа (електронного) Резерв+;
Також просить встановити судовий контроль за виконанням рішення відповідно до статті 382 КАС України, зобов`язавши ІНФОРМАЦІЯ_2 подати суду звіт про виконання у строк, визначений судом.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач здійснює постійний догляд за батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому встановлено інвалідність безстроково, та який за висновком лікарсько-консультативної комісії потребує постійного догляду через неможливість самостійно пересуватися і самообслуговуватися. На підтвердження зазначених обставин позивачем 29.09.2025 подано до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву разом з повним пакетом документів, передбачених Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, а саме: довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 317495 від 22.08.2019 (інвалідність ІІ групи встановлена безстроково); висновком ЛКК (форма 080-4/о) № 134 від 05.06.2025; Актом про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 30.06.2025, складеним Сихівським відділом соціального захисту; витягом з Реєстру територіальної громади щодо місця проживання та складу зареєстрованих осіб; свідоцтвом про народження, яке підтверджує родинний зв`язок з особою, за якою здійснюється догляд; паспортними документами та РНОКПП. Втім, протоколом № 37 від 11.09.2025 комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовила у наданні відстрочки. Підставами відмови у відповідному Повідомленні зазначено, що: 1) копія акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду «не є належно засвідченою» відповідно до абзацу першого пункту 58 Порядку № 560 та що відповідно до абзацу четвертого пункту 58-1 Порядку № 560 необхідно надати «актуальні відомості про зареєстрованих осіб»; 2) у наданому військово-обліковому документі в електронній формі (QR-код) відсутні відомості про відстрочку та про результати медичних оглядів. Позивач вважає такі мотиви відмови формальними і необґрунтованими, такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні Порядків № 560 та № 559 і не спростовують встановлених документами обставин фактичного здійснення постійного догляду за батьком, який цього догляду потребує за висновками МСЕК та ЛКК.
Ухвалою судді від 14.10.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, доказів правомірності оскаржуваної бездіяльності та рішення не надав.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи зазначене, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується військово-обліковим документом «Резерв+».
Батьком позивача є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому 20.04.2000.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 317495 від 22.08.2019 ОСОБА_2 встановлено інвалідність ІІ групи безстроково.
Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії КНП « 2 МП м. Львова» (форма 080-4/о) № 134 від 05.06.2025 у ОСОБА_2 встановлено наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Актом про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 30.06.2025, складеним та затвердженим в.о. начальниці Сихівського відділу соціального захисту Львівської міської ради, встановлено факт здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за батьком – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду згідно з висновком ЛКК. Родинний зв`язок між позивачем та особою, за якою здійснюється догляд, визначено як перший ступінь споріднення (батько).
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 06.10.2025 № 2025/014623067 позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Із позовної заяви та матеріалів справи слідує, що позивач постійно проживає разом з батьком за адресою фактичного догляду: АДРЕСА_2 .
29.09.2025 позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з доданням пакета документів, який включав: паспорт громадянина України та РНОКПП позивача, військово-обліковий документ «Резерв+», свідоцтво про народження позивача, паспортні документи батька та довідку про присвоєння йому РНОКПП, пенсійне посвідчення батька, витяг з Реєстру територіальної громади, довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 317495 від 22.08.2019, висновок ЛКК (форма 080-4/о) № 134 від 05.06.2025, Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 30.06.2025.
Комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 за результатами розгляду заяви, оформленими протоколом № 37 від 11.09.2025, ухвалено рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Про це позивачу надіслано Повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.09.2025 № 22/018.
Як слідує із зазначеного Повідомлення, відмова мотивована тим, що: 1) надана копія акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду «не є належно засвідченою» відповідно до вимог абзацу першого пункту 58 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, а відповідно до абзацу четвертого пункту 58-1 цього Порядку необхідно надати «актуальні відомості про зареєстрованих осіб» за адресою особи, за якою здійснюється постійний догляд; 2) наданий військово-обліковий документ в електронній формі не містить відомостей про результати медичних оглядів, що проводилися з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку, відповідно до підпункту 7 пункту 8 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559. У зв`язку із зазначеним відповідач прийшов до висновку, що позивачем не пред`явлено належний військово-обліковий документ.
Не погоджуючись із зазначеною бездіяльністю та рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
При вирішенні спору по суті, суд керується таким.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі – Порядок № 560), Порядком оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559 (далі – Порядок № 559), Кодексом адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
Із наведеної норми слідує, що для отримання відстрочки за пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону за підставою постійного догляду за своїми батьком чи матір`ю особа повинна довести сукупність таких юридично значущих обставин: 1) родинний зв`язок з особою, за якою здійснюється постійний догляд; 2) потребу такої особи у постійному догляді за висновком МСЕК або ЛКК; 3) фактичне здійснення постійного догляду.
Системний аналіз пункту 9 частини 1 статті 23 Закону дає підстави для висновку, що на відміну від постійного догляду за батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), для випадку постійного догляду військовозобов`язаного за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю закон не вимагає від заявника доводити відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та які зобов`язані за законом утримувати таку особу, або інших працездатних членів сім`ї, які можуть здійснювати догляд. Такі вимоги Закон встановлює виключно для випадку догляду за батьком чи матір`ю дружини (чоловіка). Аналогічно й Порядок № 560 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.2024 № 930) у заяві про надання відстрочки за пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону у випадку догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю не вимагає від заявника зазначення інформації про інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.
Доказами потреби особи у постійному догляді відповідно до прямого припису закону можуть бути або висновок МСЕК, або висновок ЛКК закладу охорони здоров`я. У постанові від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23 Верховний Суд вже сформулював правовий висновок, відповідно до якого закон не визначає виключного переліку конкретних документів, якими підтверджується потреба у постійному догляді, у зв`язку з чим належними доказами слід вважати як довідку МСЕК, так і висновок ЛКК. Цей правовий висновок Верховного Суду в силу частини 5 статті 242 КАС України враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.
Перелік документів, які додаються до заяви про надання відстрочки за пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону, визначений Порядком № 560 і носить альтернативний характер у частині документів, що підтверджують потребу особи у постійному догляді: ним може бути довідка МСЕК або висновок ЛКК. Відповідач у спірних правовідносинах не наділений повноваженнями вимагати додаткових документів, не передбачених Законом і Порядком № 560, а також перекладати на заявника обов`язки, які належать виключно компетенції самого РТЦК та СП.
У спірних правовідносинах позивач подав на підтвердження потреби батька у постійному догляді одночасно і довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 317495 від 22.08.2019 про встановлення інвалідності ІІ групи безстроково, і висновок ЛКК (форма 080-4/о) № 134 від 05.06.2025 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Зазначений висновок ЛКК виданий за встановленою формою, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407, є чинним та належним доказом потреби батька позивача у постійному догляді в розумінні пункту 9 частини 1 статті 23 Закону.
Фактичне здійснення позивачем постійного догляду за батьком підтверджується Актом про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 30.06.2025, складеним комісією Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та затвердженим в.о. начальниці зазначеного відділу. Зазначений Акт відповідає формі та змісту, передбаченим додатком 8 до Порядку № 560, містить установлені посадовою особою органу соціального захисту відомості про здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за ОСОБА_2 , підписаний членами комісії та особою, яка здійснює догляд, а також особою, за якою здійснюється догляд.
Родинний зв`язок позивача з особою, за якою здійснюється догляд, як батько-син (перший ступінь споріднення), підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 та зафіксований у самому Акті про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 30.06.2025.
Місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 06.10.2025 № 2025/014623067. Обстеження за фактичною адресою здійснення догляду ( АДРЕСА_2 ) проведене комісією Сихівського відділу соціального захисту, з відповідним відображенням в Акті від 30.06.2025.
Таким чином, на час подання заяви від 29.09.2025 позивачем було подано до ІНФОРМАЦІЯ_3 повний пакет документів, передбачений пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядком № 560, який підтверджував сукупність юридично значущих обставин, необхідних для надання відстрочки.
Суд критично оцінює доводи відповідача, викладені у повідомленні від 11.09.2025 № 22/018, як підстави для відмови у наданні відстрочки, з огляду на таке.
Посилання відповідача на те, що копія акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду «не є належно засвідченою» відповідно до вимог абзацу першого пункту 58 Порядку № 560, є необґрунтованим. Із наявних у справі матеріалів слідує, що на копії акта від 30.06.2025 проставлено напис «Згідно з оригіналом» з датою та підписом, що відповідає звичайній практиці засвідчення копій документів і не суперечить вимогам Порядку № 560. У будь-якому разі, якщо відповідач вважав, що подана копія потребує додаткового засвідчення, він був не позбавлений можливості та мав обов`язок – керуючись принципом офіційного з`ясування обставин справи – запропонувати позивачу усунути такі формальні недоліки, а не відмовити у відстрочці по суті.
Окрім того, Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 30.06.2025 складено самим органом соціального захисту, а його достовірність та зміст відповідач під сумнів не ставить і доказами не спростовує. За таких обставин формальне посилання на «належність засвідчення копії» при наявності у документі усіх необхідних реквізитів і відсутності будь-яких сумнівів щодо його змісту є проявом надмірного формалізму, який не може бути законною підставою для обмеження права особи на відстрочку.
По-друге, посилання відповідача на необхідність надання «актуальних відомостей про зареєстрованих осіб» за адресою особи, за якою здійснюється постійний догляд ( АДРЕСА_2 ), із покликанням на абзац четвертий пункту 58-1 Порядку № 560, не може вважатися правомірною підставою для відмови. Відповідно до пункту 58-1 Порядку № 560 ІНФОРМАЦІЯ_6 самостійно здійснює перевірки за даними реєстрів (у тому числі щодо складу зареєстрованих осіб, місця проживання, сімейного стану, наявності інших осіб, що можуть здійснювати догляд тощо), а не перекладає цей обов`язок на заявника шляхом висування додаткових, не передбачених законом вимог щодо подання документів. Як було зазначено вище, пункт 9 частини 1 статті 23 Закону у випадку догляду за своїми батьком чи матір`ю не вимагає від заявника доводити відсутність інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати догляд.
Окрім того, позивачем до заяви додано витяг з Реєстру територіальної громади щодо складу зареєстрованих осіб – тобто документ, передбачений Порядком № 560. Якщо відповідач вважав, що зазначений витяг неповний або стосується лише адреси позивача, він був зобов`язаний самостійно перевірити дані реєстру щодо адреси особи, за якою здійснюється догляд, в межах своїх повноважень, передбачених пунктом 58-1 Порядку № 560, а не використовувати відсутність такого витягу як формальну підставу для відмови.
По-третє, посилання відповідача на те, що в електронному військово-обліковому документі (QR-код, Резерв+) позивача відсутні відомості про відстрочку та про результати медичних оглядів, відповідно до підпункту 7 пункту 8 Порядку № 559, не може бути законною підставою для відмови у наданні відстрочки, з огляду на таке.
За змістом пункту 8-1 Порядку № 559 відомості про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації вносяться до військово-облікового документа саме ПІСЛЯ ухвалення компетентним органом рішення про її надання. Тобто внесення відомостей про відстрочку до електронного військово-облікового документа є НАСЛІДКОМ позитивного рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 за заявою про відстрочку, а не передумовою такого рішення. Вимога відповідача про наявність на етапі подання заяви тих відомостей, які за законом з`являються лише як наслідок майбутнього рішення самого ж РТЦК та СП, є очевидною юридичною підмінкою та виходом за межі повноважень.
Аналогічно, відсутність у QR-коді відомостей про результати медичних оглядів не є самостійною підставою для відмови у наданні відстрочки за пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону, оскільки право на цю відстрочку обумовлене не результатами медичних оглядів самого військовозобов`язаного, а здійсненням ним постійного догляду за хворим членом сім`ї. Норми Порядку № 559 щодо змісту електронного військово-облікового документа не можуть тлумачитись у спосіб, який нівелював би гарантії, закріплені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що має вищу юридичну силу.
У постанові від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого закон не визначає виключного переліку документів, що підтверджують потребу у постійному догляді, і має враховуватися як довідка МСЕК, так і висновок ЛКК. Суд також враховує сталу судову практику Восьмого апеляційного адміністративного суду (зокрема, у справі № 600/5410/23-а від 23.02.2024) щодо того, що ефективним способом захисту порушеного права в такій категорії спорів є саме зобов`язання відповідача надати відстрочку, а також послідовну практику адміністративних судів, відповідно до якої органи РТЦК та СП не вправі вдаватися до надмірного формалізму при оцінці поданих документів і відмовляти у відстрочці з мотивів, які виходять за межі вичерпного переліку, передбаченого Законом і Порядком № 560.
Таким чином, жоден з мотивів, наведених відповідачем у Повідомленні від 11.09.2025, не спростовує по суті встановлених матеріалами справи обставин: наявності у ОСОБА_2 інвалідності, встановленої безстроково; наявності висновку ЛКК від 05.06.2025 № 134 про потребу батька позивача у постійному догляді; фактичного здійснення позивачем постійного догляду за батьком, що підтверджено Актом органу соціального захисту від 30.06.2025; 4) родинного зв`язку першого ступеня споріднення між позивачем і особою, за якою здійснюється догляд. Усі мотиви відмови мають виключно формальний характер і не пов`язані з оцінкою матеріальних умов надання відстрочки, передбачених пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У спірних правовідносинах відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, відзиву на позовну заяву не подав, доказів правомірності оскаржуваних дій (бездіяльності) та рішення не надав, не довів, що: а) існують інші особи, які зобов`язані й спроможні здійснювати догляд за батьком позивача та чию наявність встановлено за результатами передбачених Порядком № 560 перевірок; б) подані позивачем документи не відповідають вимогам Закону та Порядку № 560 за змістом або є недостовірними; в) було проведено повний комплекс перевірок, передбачених Порядком № 560, з належним відображенням їх результатів у матеріалах справи.
За відсутності таких доказів та з огляду на принципи офіційного з`ясування всіх обставин у справі та презумпції винуватості суб`єкта владних повноважень, передбачені статтями 2, 9, 77 КАС України, оскаржувана відмова не може вважатися законною та обґрунтованою.
Суд також враховує, що згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності, оскільки ґрунтується на формальних мотивах, не пов`язаних із суттю права на відстрочку, ігнорує подані позивачем належні та допустимі докази і покладає на нього обов`язки, не передбачені Законом і Порядком № 560.
Щодо другої позовної вимоги про зобов`язання відповідача оформити ОСОБА_1 довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Враховуючи ту обставину, що заява позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації розглянута не належним чином, а рішення за результатами розгляду такої є невмотивованим, у зв`язку з помилковими висновками відповідача та враховуючи, що станом на час вирішення спору відповідач наділений відповідними повноваженнями, тому суд дійшов висновку про покладення на відповідача обов`язку повторно розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.
За таких обставин, враховуючи на обраний позивачем спосіб захисту прав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими.
Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту відповідачем суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу вказаної норми слідує, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись залежно від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами.
Позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що саме рішення суду у цій справі не буде виконано відповідачем, у зв`язку з чим своєчасно у межах розумних строків не будуть поновлені його права. Тому така вимога позивача не підлягає задоволенню.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Ураховуючи викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, з огляду на задоволення судом позовної вимоги немайнового характеру, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 2, 8– 10, 14, 72– 79, 90, 139, 241– 246, 250, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.09.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повторно розглянути заву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 29.09.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.