Справа № 214/8772/23
2/214/204/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
05 червня 2026 року м Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Чернової Н.В.,
за участю:
секретаря судового засідання Нестеренко К.А.,
представника позивача – ОСОБА_1 , 
представника відповідача – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 214/8772/23 за позовною заявою ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавська Тамара Василівна, Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Євгеній Михайлович, ОСОБА_6 , про визнання незаконним і скасування рішення органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання договору дарування квартири недійсним та скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду 09 листопада 2023 року з позовом та просить суд визнати незаконним та скасувати рішення органу приватизації, а саме розпорядження Виконкому Саксаганської районної у місті ради про приватизацію житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_7 серії та номеру НОМЕР_1 виданого 30.09.2020 Виконкомом Саксаганської районної у місті ради на вказану квартиру, припинивши право власності ОСОБА_7 на квартиру та скасувавши рішення приватного нотаріуса Русавської Т.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54635570 від 19.10.2020; визнати недійсним договір дарування від 23.10.2020 серія та номер 3846 укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і посвідчений приватним нотаріусом Русавською Т.В. про дарування 13/20 часток спірної квартири, припинивши право власності ОСОБА_4 на вказану частку і скасувавши рішення приватного нотаріуса Русавської Т.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 54751965 від 23.10.2020. В обґрунтування вимог позивачкою зазначено про те, що на підставі ордеру № 4448 від 23 листопада 1983 року, її бабуся ОСОБА_7 була уповноваженим квартиронаймачем житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 . Позивачка була зареєстрована у цій квартирі з моменту народження та проживала разом з ОСОБА_7 , своєю мамою ОСОБА_5 та братом ОСОБА_6 . З 2015 року у зв`язку з одруженням вона проживала за двома адресами, сплачуючи за комунальні послуги помешкання за адресою реєстрації, володіла та користувалась квартирою до виникнення напружених стосунків з ОСОБА_7 , яка чинила перешкоди у користуванні житлом. 09 листопада 2020 року вона дізналась про факт дарування 23 жовтня 2020 року ОСОБА_7 13/20 часток квартири по АДРЕСА_2 своєму сину ОСОБА_4 . При цьому станом на 09.11.2020 вона, позивачка у справі, вважала себе зареєстрованою за вказаною адресою, квартиру була неприватизована і ОСОБА_7 ніяким чином не могла здійснити дарування частки квартири будь якій особі, окрім як попередньо здійснивши незаконну приватизацію житлового приміщення або її частки. Разом з тим, квартира була зареєстрована 13 жовтня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 30 вересня 2020 року, виданого Виконкомом Саксаганської районної у місті ради, а отже остання набула права власності внаслідок приватизації. В ході з`ясування обставин позивачка дізналась про наявність заочного рішення суду від 16 листопада 2017 року у справі № 214/4631/17 , яким її визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим вона звернулась до суду із заявою про скасування цього рішення, яке ухвалою цього ж суду від 14 грудня 2021 року було скасовано, справу призначено до розгляду по суті. На підставі вказаної ухвали суду, реєстрацію її місця проживання у спірній квартирі поновлено. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, ухвалою суду від 14 березня 2023 року у справі № 214/4631/17 провадження у справі закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України. У період тимчасового незаконного її зняття з реєстраційного обліку у квартирі, ОСОБА_7 приватизувала вказану квартиру, отримавши від виконкому відповідне свідоцтво та подарувала 13/20 часток кватири ОСОБА_4 , а отже такими діями порушено її право на приватизацію частки квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивач просить вимоги задовольнити.
У ході розгляду позивач ОСОБА_3 вимоги уточнила та в редакції заяви про зменшення позовних вимог від 21.01.2025 просить суд визнати незаконним та скасувати рішення органу приватизації, а саме розпорядження Виконкому Саксаганської районної у місті ради про приватизацію житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_7 серії та номеру НОМЕР_1 виданого 30.09.2020 Виконкомом Саксаганської районної у місті ради на вказану квартиру, припинивши право власності ОСОБА_7 на спірну квартиру; визнати недійсним договір дарування від 23.10.2020 серія та номер 3840 укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і посвідчений приватним нотаріусом Русавською Т.В. про дарування 13/20 часток спірної квартири.
Ухвалою суду від 13 травня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 06 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивача адвокат Дербін Д.О. в судове засідання від 04.06.2026 року не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. 
Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні від 04.06.2026 року, заперечувала проти позовних вимог, просила долучити витребувані докази що були оглянуті в судовому засіданні, свою заяву підтримала в повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 
Представник відповідача Виконкому Саксаганської районної в місті ради Сириця Ю.В. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника, проти вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов.
В обґрунтування відзиву на позов (том 1 а.с. 156-169) представником відповідача зазначено про заперечення щодо вимог ОСОБА_3 , оскільки рішенням суду від 16 листопада 2017 року у справі № 214/4631/17 її визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням суду від 18 лютого 2020 року у справі № 214/7310/19 визначено порядок користування спірним житлом між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , тому на підставі цього рішення та наданого ОСОБА_7 пакету документів, а також довідки з реєстру територіальної громади від 27 липня 2020 року, відповідно до рішення виконкому районної у місті ради від 19 серпня 2020 року № 285 «Про зміну договору найму житлових приміщень, що належать до комунальної власності», розділено договір найму кватири та укладено окремий договір найму на частину квартири з ОСОБА_7 згідно з поданою нею заявою. На підставі поданої ОСОБА_7 заяви, пакету документів та довідки про зареєстрованих осіб від 23 вересня 2020 року, рішенням виконкому районної у місті ради від 25 вересня 2020 року № 365 «Про здійснення приватизації державного житлового фонду» ОСОБА_7 передано у приватну спільну часткову власність 13/20 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . На момент прийняття вказаних рішень, за адресою спірної квартири значилися зареєстрованими лише ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Тому вважає рішення від 25.09.2020 № 365 таким, що прийнято відповідно до норм чинного законодавства і просить відмовити ту задоволенні вимог.
В обґрунтування відзиву на позов (том 1 а.с. 119-126) представником відповідача зазначено про незгоду із заявленими вимогами з огляду на той факт, що приватизація частки кватири матір`ю відповідача була здійснена відповідно до норм чинного законодавства. Так, приватизації частки квартири ОСОБА_7 передувало її звернення 14.08.2017 до суду з позовом про визнання позивачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , за наслідками розгляду якого рішенням суду від 16.11.2017 у справі № 214/4631/17 вимоги було задоволено. Судом при розгляді справи було досліджено акти з місця проживання від 10.08.2017 та від 18.08.2017, відповідно до яких ОСОБА_3 не проживала за адресою реєстрації із серпня 2013 року, її особисті речі в квартирі відсутні, перешкод у користуванні житлом їй ніхто не чинив. При цьому повістки направлялись судом за зареєстрованим місцем проживання позивачки де, як вона стверджує, вона фактично проживала. 27 вересня 2019 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування спірною квартирою, де судом 18 лютого 2020 року у справі № 214/7310/19 було ухвалено рішення по суті вимог. Указаним рішенням установлено факт проживання як час звернення ОСОБА_7 до суду, так і на час ухвалення судового рішення, у спірній квартирі лише ОСОБА_7 та її онука ОСОБА_6 . При перегляді заочного рішення суду було встановлено факт не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі, зокрема показами свідків, однак у зв`язку з надмірною тривалістю розгляду справи, ОСОБА_7 померла до ухвалення рішення у справі. судом було безпідставно скасовано заочне рішення з огляду на надані в судовому засіданні покази свідків з огляду також на той факт, що про зняття з реєстрації зі слів свідків ОСОБА_3 дізналась у 2017 році, із заявою щодо приватизації житла ОСОБА_7 звернулась 21 вересня 2020 року. За таких обставин відповідач ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_3 було правомірно позбавлено права користування житловим приміщенням, оскільки вона ним не користувалася протягом тривалого періоду без поважних причин, а тому приватизація житла відбулася відповідно до вимог чинного законодавства і просить відмовити у задоволенні вимог.
Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 – ОСОБА_2 , були оглянуті матеріали цивільного провадження (2/214/502/23( 214/4631/17) та матеріали цивільного провадження (2/214/849/20 (214/7310/19). 
Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року у справі № 214/4631/17 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 16-17).
Рішенням Виконкому Саксаганської районної у місті ради № 285 від 19 серпня 2020 року змінено договори найму житлових приміщень та укладено з громадянами окремі договори найму житлових приміщень, зокрема за адресою  АДРЕСА_2 , надавши ОСОБА_7 у користування дві кімнати та ОСОБА_6 у користування одну кімнату, укладено з ОСОБА_7 окремий договір найму на зазначені кімнати згідно з поданою заявою від 20 липня 2020 року (том 1 а.с. 53)..
Свідоцтвом № 1669 про право власності на житло від 30 вересня 2020 року, виданого органом приватизації виконкомом Саксаганської районної у місті ради на підставі рішення від 25 вересня 2020 року за № 365, посвідчено право власності ОСОБА_7 на 13/20 часток квартири за адресою:  АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 86).
Указані відомості внесено 13 жовтня 2020 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1 а.с. 91).
На підставі договору дарування 13/20 часток квартири, посвідченого 23 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В., ОСОБА_7 подарувала належні їй 13/20 часток квартири за адресою:  АДРЕСА_2 , своєму сину ОСОБА_4 (том 1 а.с. 71-72).
Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року у справі № 214/4631/17 за заявою ОСОБА_3 скасовано заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку (том 1 а.с. 18-19).
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , виданої 05 січня 2022 року відділом реєстрації місця проживання громадян Виконкому Саксаганської районної у місті ради, місце проживання позивачки з 21 серпня 2009 року по дату видачі довідки значить за адресою:  АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 20).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла (том 1 а.с. 98 зворот).
Ухвалою суду від 14 березня 2023 року провадження по цивільній справі №214/4631/17 за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку закрито на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України (том 1 а.с. 20 зворот-21).
Після смерті ОСОБА_7 із заявами про прийняття спадщини звернулася лише її донька ОСОБА_5 (том 1 а.с. 96-101).
Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору.
Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.
Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.
За змістом статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
У частині третій статті 9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За приписами норм Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.
До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло (частина перша статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").
Частинами четвертою, п`ятою статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Згідно частини першої статті 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Відповідно до частин першої, другої статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
За частиною першою статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
У справі встановлено та не оспорюється судом, що ордер на вказану кватиру було видано ОСОБА_7 , на момент приватизації житлового приміщення у ньому були зареєстровані ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_3 . 
Та обставина, що на момент приватизації ОСОБА_3 рішенням суду була визнана такою, що втратила право користування цим житлом, не має правового значення, оскільки вказане рішення було скасовано судом першої інстанції при перегляді заочного рішення суду, а відтак - втратило обов`язковість і приюдиційність.
При цьому в рамках цієї справи судом не розглядається та встановлюється факт визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у спірний період, оскільки вказана обставина була предметом розгляду іншої справи, що не спростовано відповідачами в судовому засіданні.
За таких обставин вимога щодо скасування рішення органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло за ОСОБА_7 підлягає задоволенню.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших).
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Отже, хоч позивачка і не є стороною договору та власником спірної квартири, вона має права на оспорення угоди має як особа, яка хоч і не була стороною угоди, однак оспорюваною угодою порушуються її права та законні інтереси, про що виснував Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2024 року справі № 522/3282/19 (провадження № 61-13648св23).
Ураховуючи, що ОСОБА_7 за життя не мала законних підстав для укладення спірного договору дарування з огляду на обставини незаконного набуття нею права власності на цю квартиру, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування від 23 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .
Разом з тим, вимога про припинення права власності ОСОБА_7 є неефективним способом захисту її права, оскільки порушене право позивача захищено судом шляхом задоволення вимог про скасування розпорядження органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, які у спірних правовідносинах є ефективним способом захисту. Тому у задоволенні вимоги ОСОБА_3 про припинення права власності слід відмовити саме з цієї підстави, про що наголосив Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2024 року справі № 522/3282/19 (провадження № 61-13648св23).
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити позов ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавська Тамара Василівна, Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Євгеній Михайлович, ОСОБА_6 , про визнання незаконним і скасування рішення органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання договору дарування квартири недійсним та скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень – частково.
Скасувати рішення органу приватизації, а саме розпорядження Виконкому Саксаганської районної у місті ради про приватизацію житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_7 серії та номер НОМЕР_1 виданого 30.09.2020 Виконкомом Саксаганської районної у місті ради на квартиру АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним договір дарування від 23.10.2020 серія та номер 3840 укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Русавською Т.В. про дарування 13/20 часток квартири АДРЕСА_1 .
Відмовити у задоволенні іншої частини вимог.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відомості про сторін:
Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою:  АДРЕСА_3 .
Відповідач Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, код ЄДРПОУ 05410872, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 32.
Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою:  АДРЕСА_4 .
Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, місце проживання зареєстровано за адресою:  АДРЕСА_5 .
Третя особа Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавська Тамара Василівна, робоче місце за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Гетьманська, буд. 74, прим. 327.
Третя особа Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Євгеній Михайлович, робоче місце за адресою: АДРЕСА_6 .
Третя особа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП суду невідомий, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.В. Чернова