Справа № 459/711/25 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В. 
Провадження № 22-ц/811/3354/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року  Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
секретаря: Костюк С.О.
з участю: представника апелянта(позивача) ОСОБА_1 – адвоката Бордюка М.Й.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Шептицького міського суду Львівської області від 02 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб: ОСОБА_4 , Шептицької державної нотаріальної контори Львівської області, про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб: ОСОБА_4 , Шептицької державної нотаріальної контори Львівської області, про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що позивач, будучи пенсіонером та інвалідом 3-ї групи, був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яку успадкував після смерті батьків, проте проживав у квартирі по АДРЕСА_2 , в яку вселився як член сім?ї свого брата, яку в подальшому успадкувала сестра третьої особи ОСОБА_4 – ОСОБА_5 , та за погодженням з якою він продовжував проживати у цій квартирі по АДРЕСА_2 . 
У грудні 2022 року у ОСОБА_1 стався інсульт, він знаходився на стаціонарному лікуванні, а згодом на амбулаторному лікуванні за місцем проживання у квартирі по АДРЕСА_2 , після чого, у 2024 році він визнаний інвалідом 1-ї групи, категорії норми «Б» із загального захворювання, таким, що потребує постійного стороннього догляду. 07.02.2023 від імені позивача був укладений договір довічного утримання, відповідно до змісту якого такий був укладений від імені ОСОБА_1 , як відчужувача, з відповідачем у справі – ОСОБА_3 , як набувачем – чоловіком третьої особи у справі – ОСОБА_4 (двоюрідної сестри ОСОБА_1 ) 
У договорі зазначено про те, що ОСОБА_1 його не підписував, а у зв?язку із станом його здоров?я такий підписала замість нього ОСОБА_6 , яка є знайомою ОСОБА_4 .. Оскільки ОСОБА_1 договір не укладав, не просив ОСОБА_6 підписувати такий від його імені, тому в провадженні суду перебуває справа за його позовом про визнання вказаного договору довічного утримання недійсним, як такого, що укладеного від нього та проти його волі. Вказав, що підставою позову про розірвання договору довічного утримання є невиконання набувачем своїх обов?язків, визначених оспорюваним договором. 
Оскаржуваним рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 02 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду  ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 оскаржив таке в апеляційному порядку.
Зазначають, що оспорюваний договір довічного утримання від 7.02.2025р. позивач не підписував і не давав будь кому доручення на його укладення та у звязку з цим в Шептицькому РВП ГУНП у Львівській області було відкрите кримінальне провадження за його заявою про такі шахрайські та інші діяння по заволодінню його спірною квартирою від 22.02.2025р. Водночас, згідно з ухвалою від 6.02.2024р. того ж судді ОСОБА_7 , було відкрито провадження у цивільній справі N? 459/320/24 за позовом- ОСОБА_1 про визнання недійсним вказаного договору довічного
Стверджують, що набувач,він же відповідач у справі ОСОБА_3 , не виконував належно своїх обов`язків по вказаному договору, а деяких не дотримувався взагалі, то у зв`язку з цим і був поданий позов у цій справі про розірвання такого договору довічного утримання,укладеного від імені ОСОБА_1 про який йому навіть не було відомо на момент його укладення.
Просять рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
04 грудня 2025р. до Львівського апеляційного суду надійшов письмовий відзив від відповідача ОСОБА_3 , поданого представником ОСОБА_8 , в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги апелянтів.(т.2 а.с.55-61)
В судове засідання, відповідач та треті особи не з`явилися, будучи повідомленими належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України.
Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача – адвоката Бордюка М.Й. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що таку слід завольнити із наступних підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність з боку відповідача істотного порушення оспорюваного договору, що відповідно до приписів ст. 651 ЦК, п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК могло б слугувати підставою для його розірвання.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією її паспорта громадянки України серії № НОМЕР_1 .
Згідно із пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 до 31.08.2024 був інвалідом 3 групи за загальним захворюванням.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААГ № 613913 ОСОБА_1 є інвалідом 1 «Б» групи за загальним захворювання, потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до договору довічного утримання від 07.02.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які попередньо ознайомлені нотаріусом з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, усвідомлюючи значення своїх дій, без будь-якого до того примусу, як фізичного так і морального, насильства чи погроз уклали такий, що посвідчений 07.02.2023 державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Львівської області Заєць М.В. та зареєстрований в реєстрі за №1-64, 1-65, 1.1. ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_3 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а взамін цього ОСОБА_3 зобов?язується забезпечувати ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно. Сторони договору оцінили вартість квартири у 626062,91 грн. Згідно із п. 2.1договору сторони договору домовилися щодо обов?язків Набувача з надання Відчужувачу довічного утримання та догляду належать: здійснення поточного ремонту відчужуваної квартири; оплата житлово-комунальних послуг, електроенергії, радіо та телебачення; забезпечення телефонним зв`язком; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням. При цьому сніданок повинен бути приготовлений не пізніше 10 години, обід - не пізніше 15 години, вечеря - не пізніше 20 години; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, які відповідають сезону; забезпечення лікувальними засобами, у відповідності до рецептів, виписаними лікувальними установами; надання побутових послуг (щомісяця послуги перукарні та прання постільної білизни, по мірі необхідності - прання особистих речей, речей побуту); забезпечення потреб у відпочинку; у випадку захворювання - забезпечення амбулаторним лікуванням (за наявності медичних показів); здійснення догляду та надання необхідної допомоги. Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 договору Набувач зобов?язаний відвідувати Відчужувача не менше трьох разів на тиждень у післяробочий час, а у випадку хвороби Відчужувача - щоденно. Якщо Набувач з поважних причин (хвороба, відрядження, відпустка) не зможе відвідувати Відчужувача, то це повинен робити член родини Набувача, а за попередньою згодою з Відчужувачем – інша особа. У разі неможливості подальшого виконання Набувачем своїх обов?язків з підстав, що мають істотне значення, обов?язки Набувача можуть бути передані за згодою Відчужувача члену сім?ї Набувача або іншій особі за їхньою згодою. Відмова Відчужувача у наданні згоди на передання обов?язків Набувача за цим договором іншій особі може бути оскаржена до суду. Грошова оцінка щомісячного матеріального забезпечення за згодою сторін визначається у сумі 1000,00 (одна тисяча гривень, 00 коп.). У відповідності до ст.751 ЦК України ця оцінка підлягає індексації у порядку, передбаченому законом (п. 2.6. договору). Вказаний договір за ОСОБА_1 підписала ОСОБА_6 .
Відповідно до заяви ОСОБА_4 до Червоноградської нотаріальної контори Львівської області, ОСОБА_4 , діюча вільно, цілеспрямовано, свідомо та добровільно без будь-якого примусу як фізичного так і психічного, ознайомлені із загальними вимога додержання яких є необхідним для чинності правочину, усвідомлюючи значення своїх та згідно з волевиявленням, яке повністю відповідає її внутрішній волі, надала свою згоду чоловікові гр. ОСОБА_3 , на придбання за договором довічного утримання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах на його розсуд.
Згідно із витягом з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00038415855 від 08.02.2023 ОСОБА_9 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.10.1997.
Відповідно до пояснень державного нотаріуса Червоноградської державної нотаріальної контори Львівської області Заєць М.В. ним було посвідчено вищевказаний договір довічного утримання, такий був вчинений за згодою його сторін, згідно чинного законодавства.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15.06.2024 виселено ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_3 .
Згідно із медичними документами КП «ЦПЛ ЧМР» ОСОБА_1 у період з 15.12.2022 по 08.02.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з діагнозом інфаркт головного мозку в басейні лівої середньої мозкової артерії. Останній проходив лікування у КНП ЛОР №3 реабілітаційне відділення у період з 03.10.2023 по 20.10.2023.
Відповідно до заяви ОСОБА_10 від 30.11.2024 остання звернулася до органу опіки та піклування Шептицької міської ради щодо порушення прав одинокого інваліда 1 групи, який потребує захисту та перевірки умов виконання договору довічного утримання від 07.02.2023.
Згідно з інформацією БО«БФ «Карітас Краматорськ» № 13 від 13.02.2025 ОСОБА_1 знаходиться на обслуговуванні БО«БФ «Карітас Краматорськ» як особа, що перебуває у складних життєвих обставинах, спричинених інвалідністю, та отримує соціальну послугу догляд вдома з 09.07.2024 по теперішній час. Підставою надання соціальних послуг було звернення двоюрідної сестри ОСОБА_11 . Соціальним працівником Фонду ОСОБА_12 здійснено більше 55 відвідувань ОСОБА_1 за місцем проживання, під час яких надавались допомога у веденні домашнього господарства, допомога у самообслуговуванні, допомога при пересуванні по квартирі, навчання навичкам самообслуговування, психологічна підтримка. Крім того, ОСОБА_1 . Фондом надавалась благодійна допомога: 15.03.2024 благодійна пожертва у сумі 2 тис.грн. на придбання ліків; 05.03.2024 р. надано милиці з підлокітниками; 06.12.2024 надано набір засобів гігієни. Зазначене підтверджується договором про надання соціальних послух від 09.07.2024, укладеним між БО«БФ «Карітас Краматорськ» та ОСОБА_1 , індивідуальним планом надання соціальної послуги по догляду вдома, оцінкою потреб бенефіціара.
Відповідно до листа Червоноградського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноградської міської ради № 02-7/22 від 04.02.2025 ОСОБА_1 на обліку в Червоноградському міському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) перебуває з 16.10.2018 року у відділенні організації надання адресної натуральної та грошової допомоги. З 02.30.2023 року по 01.12.2023 року перебував на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома територіального центру. Соціальну послугу догляд вдома у вказаний період надавав соціальний робітник ОСОБА_13 .
Згідно із довідкою про доходи від 27.01.2025, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Сокальському об`єднаному управління ПФУ в Львівській області та отримує пенсію по інвалідності, яка за період з липня 2024 року по грудень 2024 року становить 17880,0 грн.
Відповідно до розписок ОСОБА_14 остання у період з 08.01.2023 по 30.07.2023 отримувала від ОСОБА_3 щотижнево кошти за догляд за ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 оплачував житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується копіями наявних у матеріалах справи документів.
Згідно з інформацією Державної прикордонної служби № 19/46181-25 від 03.06.2025 ОСОБА_15 у період з 01.02.2023 по 03.06.2025 неодноразово, а саме 9 разів виїжджав за межі України.
Звертаючись до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання, позивач зазначав, що відповідач не виконував умови спірного договору, при цьому стороною позивача не подано суду належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження неналежного виконання умов договору щодо здійснення відповідачем поточного ремонту відчужуваної квартири, оплати житлово-комунальних послуг, електроенергії, радіо та телебачення, забезпечення телефонним зв`язком, щоденним триразовим калорійним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, які відповідають сезону, лікувальними засобами, побутовими послугами відпочинком, у випадку захворювання - забезпечення амбулаторним лікуванням, наданням необхідної допомоги.
Будучи допитаною в суді першої інстанції, свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 та рідною сестрою ОСОБА_4 . Позивач перебував у лікарні, звідки його забрали відповідач та третя особа, які в подальшому здійснювали за ним догляд, оплачували комунальні послуги, купували продукти харчування. Пізніше вони платили кошти людині, яка здійснювала догляд за ОСОБА_1 . У певний час останній почав негативно відноситися до особи, яка здійснювала догляд за ним, а також до відповідача, позивач викидав куплені йому продукти. Позивач проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка їй належала, проте користувався також і квартирою, що знаходиться на адресою: АДРЕСА_1 .
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що надавала послугу по догляду за позивачем на прохання відповідача. Готувала йому їжу, здійснювала прибирання квартири, купувала продукти харчування, вимірювала ОСОБА_1 артеріальний тиск, здійснювала ін`єкції. Продукти харчування для позивача також купувала та приносила сім`я ОСОБА_16 . ОСОБА_17 виділяла їй кошти з картки позивача, пізніше ОСОБА_16 відібрали у неї картку останнього та самі розпочали виділяти їй кошти з цієї банківської картки. Про це їй відомо зі слів ОСОБА_11 . Зазначила, що пізніше, за вказівкою відповідача, вона приходила до позивача два рази на тиждень протягом двох місяців, за що ОСОБА_3 їй платав по 800,00 грн в місяць. Також, ОСОБА_4 давала їй 200,00 грн в місяць на покупки для позивача. За час її догляду за позивачем соціальні працівники до останнього не приходили, ремонтні роботи у квартирі не проводилися. У певний час ОСОБА_1 відмовився від продуктів харчування, які йому приносили відповідач та третя особа, зі слів сусідів позивача їй відомо, що позивач виносив принесені йому харчі з квартири та залишав їх біля ліфта, вимагаючи, щоб ОСОБА_16 до нього більше не приходили.
Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що була сусідкою позивача, проживає у будинку АДРЕСА_4 . Зі слів ОСОБА_19 їй стало відомо про те, що у позивача стався інсульт. В подальшому останній проживав на АДРЕСА_2 , був лежачим, не міг розмовляти, близько року він потребував стороннього догляду. Здійснювала за ним догляд разом із ОСОБА_14 , провідувала його три рази на день, вранці готувала сніданок, робила масажі, водила до реабілітолога. Їй відомо, що ОСОБА_1 не хотів приймати продукти харчування від ОСОБА_16 , особисто показував їй пакет із продуктами, які він виніс у під`їзд. Влітку догляду за ОСОБА_1 вона не здійснювався, прийшовши у квартиру, де проживав останній, побачила, що у холодильнику немає продуктів харчування, після чого вона зателефонувала ОСОБА_16 , останні привезли позивачу їжу. Їй відомо, що житлово-комунальні послуги оплачувалися за рахунку позивача, картка останнього знаходилася у ОСОБА_4 , логопеда йому винаймала і оплачувала ОСОБА_20 , також вона приходила до позивача щовечора. Їй відомо, що у ОСОБА_1 зникли документи.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що є соціальним працівником, в її обов`язки входить закупівля ліків, продуктів харчування, прибирання. З 15 липня 2024 року надавала вищевказані послуги ОСОБА_1 , спершу за адресою: АДРЕСА_2 , зараз – на АДРЕСА_1 . Позивач проживав один. Зазначила, що приходить до позивача на 1,5 – 2 години, продукти харчування та ліки купує за його кошти. З сім`єю ОСОБА_16 вона не знайома, знає лише ОСОБА_21 .
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що є соціальним робітником. У 2023 році протягом трьох-чотирьох місяців здійснювала догляд за ОСОБА_1 , приходила до нього у визначені дні два-три рази на тиждень. Готувала йому їжу, купувала продукти харчування та ліки, здійснювала прибирання квартири, мила посуд. Позивач проживав одноособово, в одній кімнаті, потребував допомоги, оскільки у нього був післяінсультний стан, порушена мова, координація рухів, по квартирі пересувався самостійно, однак за межі такої не виходив. Бачила, як до нього приходила сестра та логопед, який з ним займався.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що є двоюрідної сестрою ОСОБА_1 , який є хворим. Останній сам частково оплачував послуги по догляду, які надавала йому ОСОБА_22 , оскільки його банківська картка спершу була в ОСОБА_5 , потім – у неї, після чого таку забрали ОСОБА_16 . Ні їй, ні позивачу не було відомо про укладення договору довічного утримання та про умови цього договору. Вказані у договорі обов`язки відповідача перед позивачем не виконувалися, ОСОБА_3 купував лише продукти харчування. На даний час позивач сам оплачує своє лікування, дає їй кошти на купівлю ліків. Ніколаєнки доглядали позивача лише з лютого по червень 2023 року, після чого винаймали ОСОБА_23 для надання останньому послуг по догляду. З липня 2023 року ОСОБА_16 участі по догляду за ОСОБА_1 не беруть, спожиті житлово-комунальні послуги за квартиру не оплачувалась з липня по жовтень 2023 року, одяг позивачу купувала вона. У липні 2023 Ніколаєнки їздили у Канаду, у той час позивач не мав що їсти, вона йому привозила їжу. Рішенням суду позивача виселено із квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначила, що квартира, у якій перебував ОСОБА_1 , була непридатною для проживання, вона провела у такій світло, воду, встановила газову плиту, котел. Ще до хвороби ОСОБА_1 останній говорив їй про те, що має намір скласти заповіт на квартиру на її користь та на користь ОСОБА_4 в рівних частинах.
Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснила, що з квітня 2023 року працює лікарем терапевтом, позивач є її пацієнтом, якому вона надає медичну допомогу з червня 2023 року і по теперішній час. З відповідачем та третьою особою вона не знайома, про них ОСОБА_1 їй нічого не розповідав, оскільки після перенесеного інсульту у нього порушена мова. ОСОБА_20  завжди цікавилася станом його здоров`я, постійно супроводжувала його при оглядах.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).
Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача (частина перша статті 755 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.
У разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором (частина друга статті 756ЦК України).
Колегія суддів звертає увагу на те, що в приватному праві передбачено спеціальну підставу розірвання договору довічного утримання неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення; законодавцем не визначено переліку підстав, що мають істотне значення і які впливають на неможливість подальшого виконання умов договору довічного утримання. Тому вирішення питання про кваліфікацію підстави як такої, що має істотне значення, перебуває в сфері судового розсуду; як підставу, що має істотне значення, зокрема, може бути кваліфіковано, з урахуванням конкретних обставин справи: погіршення стану здоров`я набувача, яке призвело до втрати працездатності; істотне погіршення матеріального становища набувача; тяжка хвороба набувача; необхідність здійснення догляду за близькими родичами набувача; за наявності підстави, що має істотне значення, суд, з урахуванням тривалості часу належно виконання набувачем обов`язків за договором, може визнати право на частку в праві власності на річ, яка була передана за договором довічного утримання (догляду). Визнання права на частку в праві власності на річ, яка була передана за договором довічного утримання (догляду), зумовлює виникнення спільної часткової власності на таку річ у відчужувача та набувача.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року в справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18), зазначено, що "згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача в разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання в зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року в справі № 199/3846/19 (провадження № 61-11407св20), вказано, що "Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. […]
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. […]
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, а й наявність шкоди, завданої цим порушенням другій стороні, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати".
За певних життєвих обставин може виникнути ситуація, через яку набувач не має можливості в подальшому виконувати умови договору довічного утримання з підстав, які мають істотне значення. За наявності таких підстав набувач має право звернутися до суду з вимогою про залишення за ним частини майна, що є об`єктом договору довічного утримання, і за таких обставин суд приймає рішення на користь набувача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 209/2643/16-ц).
Набувач вправі припинити договір в судовому порядку тільки в тому випадку, коли через незалежні від нього обставини його майнове становище змінилося настільки, що він не в змозі надавати набувачеві належне матеріальне забезпечення, обумовлене в договорі, або за інших певних життєвих обставин коли виникнула ситуація, через яку набувач не має можливості в подальшому виконувати умови договору довічного утримання з підстав, які мають істотне значення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2021 року у справі № 766/11232/17).
Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій (див постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 753/10508/18).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12,81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року в справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року в справі № 755/1750/19, від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження 
№ 14-400цс19)).
У справі, що переглядається: при зверненні до суду з позовом  ОСОБА_1 (відчужувач квартири за договором довічного утримання (догляду) посилався на неналежне виконання ОСОБА_3 (набувач квартири за договором довічного утримання (догляду)) своїх обов`язків за договором; суд першої інстанції зробив висновок, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. 
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, відповідач за позовом не надав суду належних та допустимих доказів виконання ним умов договору, а саме: здійснення поточного ремонту відчужуваної квартири; оплата житлово-комунальних послуг, електроенергії, радіо та телебачення; забезпечення телефонним зв`язком; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, які відповідають сезону; забезпечення лікувальними засобами, у відповідності до рецептів, виписаними лікувальними установами; надання побутових послуг (щомісяця послуги перукарні та прання постільної білизни, по мірі необхідності - прання особистих речей, речей побуту); забезпечення потреб у відпочинку; у випадку захворювання - забезпечення амбулаторним лікуванням (за наявності медичних показів); здійснення догляду та надання необхідної допомоги.
Також, відповідно до п.п. 2.3, 2.4 договору Набувач зобов?язаний був відвідувати Відчужувача не менше трьох разів на тиждень у післяробочий час, а у випадку хвороби Відчужувача - щоденно. Якщо Набувач з поважних причин (хвороба, відрядження, відпустка) не зможе відвідувати Відчужувача, то це повинен робити член родини Набувача, а за попередньою згодою з Відчужувачем – інша особа. Доказів виконання вказаних умов договору відповідачем не надано, а судом не здобуто.
Враховуючи вік позивача ОСОБА_1 , стан його здоров`я, те що він потребував саме сторонньої допомоги у побуті та отримання належних медичних послуг. Зазначене підтверджується потребою позивача у послугах соціальних працівників, які двічі-тричі на тиждень приходили до позивача та допомоги сусідів, які згідно з їхніми поясненнями також надали йому посильну допомогу у побуті.
Отже, за встановлених обставин, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що утримання, яке надавалось позивачу ОСОБА_1 було достатнім і свідчить про належне виконання відповідачем умов договору.
Крім цього, відповідач, всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що він не мала можливості подальшого виконання умов договору. Доказів того, що позивач перешкоджав набувачу у виконанні умов договору матеріали справи не містять. Таким чином, висновок суду першої інстанції про не доведеність позивачем підстав для розірвання договору довічного утримання є помилковим.
Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17 зазначив, тлумачення п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.
Отже, з урахуванням підстав позову, умов Договору довічного утримання, саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання.
Доказів належного виконання умов Договору відповідачем не надано.
Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.
В розумінні ч. 1 ст. 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на квартиру у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов`язано.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2723цс16, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та дійсним володільцем майна.
Відтак, з огляду на специфіку договору довічного утримання та особливості його розірвання, які не передбачають автоматичного застосування реституції або віндикації в розумінні ст. 216 ЦК України як способів захисту цивільного права, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог щодо визнання права власності на спірну квартиру за позивачем. 
На підставі викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору, із відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2422,40 грн., яка мала б бути сплачена при подачі позову до суду та 3633,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Шептицького міського суду Львівської області від 02 вересня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб: ОСОБА_4 , Шептицької державної нотаріальної контори Львівської області, про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру – задовольнити.
Розірвати договір довічного утримання від 07.02.2023р., посвідчений державним нотаріусом Червоноградської(Шептицької) ДНК Заєць М.В. та зареєстрований в реєстрі за №1-64,1-65, який укладений від імені ОСОБА_1 з ОСОБА_3 – ОСОБА_6 .
Скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_5 , вчинену на підставі цього договору довічного утримання від 07.02.2023р.(реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №418001046118)
Визнати за ОСОБА_1 ІПН: НОМЕР_3 право власності на квартиру АДРЕСА_5 у зв`язку із розірванням вищевказаного договору довічного утримання
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 2422,40 грн., та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3633, 60.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 10 червня 2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.