Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
755/4375/26 
29.06.2026 року м. Тальне 
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуюча – суддя Воронкова І.Г.
секретар судового засідання Джуська Л.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Коллект Центр” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним доровором,

встановив :
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки загальну заборгованість у сумі 17581 грн. 01 коп. за кредитними договорами та судові витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка уклала наступні договори про надання кредитів:
- 07.05.2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів” та відповідачкою був укладений кредитний договір № 75556765 на суму 2540 грн. шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. 30.12.2021 року первісний кредитор та ТОВ “Вердикт Капітал” уклали договір факторингу № 30-12/2021, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором на суму 5353,96 грн. 10.01.2023 року ТОВ “Вердикт Капітал” та ТОВ “Коллект Центр” підписали договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого, позивач набув права грошовї вимоги до відповідача за кредитним договором, в загальній сумі 5439,83 грн. 
- 21.04.2021 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачкою був укладений кредитний договір № 4800085 на суму 3000 грн. шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. 13.01.2022 року первісний кредитор та ТОВ “Вердикт Капітал” уклали договір факторингу № 13-01/2022/79, згідно умов якого ТОВ “Вердикт Капітал” набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором на суму 3363,86 грн. 10.01.2023 року ТОВ “Вердикт Капітал” та ТОВ “Коллект Центр” підписали договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого, позивач набув права грошовї вимоги до відповідача за кредитним договором, в загальній сумі 6291,26 грн. 
- 02.04.2021 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачкою був укладений кредитний договір № 100200392 на суму 2700 грн. шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. 17.01.2022 року первісний кредитор та ТОВ “Вердикт Капітал” уклали договір факторингу № 17-01/2022-54, згідно умов якого ТОВ “Вердикт Капітал” набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором на суму 3630,72 грн. 10.01.2023 року ТОВ “Вердикт Капітал” та ТОВ “Коллект Центр” підписали договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого, позивач набув права грошовї вимоги до відповідача за кредитним договором, в загальній сумі 5849,92 грн. 
На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої із сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено наступне.
1.02.04.2021 року ТОВ “Мілоан” та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 100200392, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 18-19).
Згідно п. 1.2-1.4 договору сума кредиту становить 2700 грн., кредит надається строком на 30 днів, з 02.04.2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 02.05.2021 рік.
Згідно п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
17.01.2022 року первісний кредитор ТОВ “Мілоан” та ТОВ “Вердикт Капітал” підписали договір факторингу № 17-01/2022-54, згідно умов якого, останній набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором (а.с. 84-86).
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 (а.с. 91) та витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 (а.с. 98) до ТОВ “Вердикт Капітал” перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 100200392 від 02.04.2021 року в сумі 3630,72 грн., з яких: 1168 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 2462,72 грн. – сума заборгованості по процентам.
10.01.2023 року ТОВ “Вердикт Капітал” та позивач підписали договір № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги, на підставі чого, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 100200392 від 02.04.2021 року (а.с. 99-101).
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 106) та витягу з реєстру боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 117), до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача, за кредитним договором № 100200392 від 02.04.2021 року в сумі 5849,92 грн., з яких: 1168 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 4681,92 грн. – сума заборгованості по процентам.
2. 21.04.2021 року “Мілоан” та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 4800085, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 37-38).
Згідно п. 1.2-1.4 договору сума кредиту становить 3000 грн., кредит надається строком на 30 днів, з 21.04.2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 21.05.2021 рік.
Згідно п. 2.1. кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
13.01.2022 року первісний кредитор ТОВ “Мілоан” та ТОВ “Вердикт Капітал” підписали договір факторингу № 13-01/2022-79, згідно умов якого, останній набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором (а.с. 72-74).
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022 (а.с. 78) та витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022 (а.с. 83) до ТОВ “Вердикт Капітал” перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 4800085 від 21.04.2021 року в сумі 3363,86 грн., з яких: 1394 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 1969,86 грн. – сума заборгованості по процентам.
10.01.2023 року ТОВ “Вердикт Капітал” та позивач підписали договір № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги, на підставі чого, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4800085 від 21.04.2021 року (а.с. 99-101).
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 106) та витягу з реєстру боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 116), до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача, за кредитним договором № 4800085 від 21.04.2021 року в сумі 6291,26 грн., з яких: 1394 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 4897,26 грн. – сума заборгованості по процентам.
3. 07.05.2021 року ТОВ "1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів" та ОСОБА_1 уклали договір позики № 75556765, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 33).
Згідно п. 2 договору сума позики складає - 2540 грн., строк договору – 30 днів, процентна ставка на день – 1,99%, дата повернення кредиту – 06.06.2021 рік.
30.12.2021 року первісний кредитор ТОВ "1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів" та ТОВ “Вердикт Капітал” підписали договір факторину № 30-12/2021, згідно умов якого, останній набув право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором (а.с. 60-62).
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021 (а.с. 64) та витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021 (а.с. 70) до ТОВ “Вердикт Капітал” перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 75556765 від 07.05.2021 року в сумі 5353,96 грн., з яких: 2540 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 2813,96 грн. – сума заборгованості по процентам.
10.01.2023 року ТОВ “Вердикт Капітал” та позивач підписали договір № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги, на підставі чого, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 75556765 від 07.05.2021 року.
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 106) та витягу з реєстру боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 118), до позивача перейшло правогрошової вимоги до відповідача, за кредитним договором № 75556765 від 07.05.2021 року в загальній сумі 5439,83 грн., з яких: 2540 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 2813,96 грн. – сума заборгованості за нарахованими відсотками.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що вищевказані кредитні договори, які були укладені різними кредитодавцями (позичальниками) з відповідачкою ОСОБА_1 були укладені в електронній формі, підписані електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. По даним договорам сторонами була досягнута згода з усіх істотних умов, в тому числі щодо строку кредитування, нарахування відсоткової ставки, порядку надання коштів в кредит, відповідальності сторін тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.
Досліджуючи розрахунки заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитними договорами від 02.04.2021 № 100200392 (а.с. 27-32), від 21.04.2021 № 4800085 (а.с. 132-136), від 07.05.2021 № 75556765 (а.с. 44-51), які зроблені первісними кредиторами, вбачається, що відповідач протягом дії всіх договорів здійснював наступні платежі:
- на суму 12230 грн. за договором від 02.04.2021 № 100200392,
- на суму 7366 грн. за договором від 21.04.2021 № 4800085,
- на суму 6112,46 грн. за договором від 07.05.2021 № 75556765.
Слід зазначити, що відповідно до умов вищевказаних трьох кредитних договорів строк їх дії становив 30 днів (п. 1.3, п. 1.3, п. 2 відповідно), а відповідно до умов кожного з укладених договорів за користуванням кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які нараховуються з дня видачі кредитних коштів по день повернення кредиту.
Враховуючи вищенаведене, оскільки матеріали справи не містять доказів продовження строків кредитування згідно умов укладених кредитних договорів, тому нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку дії договорів є неправомірним.
Крім того, слід відмітити, що суми оплати за кожним кредитним договором, які здійснив відповідач, значно перевищують суми наданих кредитів (тіло кредиту разом з відсотками).
Крім того, вивчивши матеріали справи, виходячи з норм матеріального права, суд зазначає, що позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між ним та боржником.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд вважає, що позивачем за кредитними договорами:
- від 02.04.2021 № 100200392,
- від 21.04.2021 № 4800085,
- від 07.05.2021 № 75556765,
не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредиторами відповідачу грошових коштів в порядку виконання кредитних договорів.
Зокрема, у матеріалах справи наявні лише розрахунки заборгованості (а.с. 27-32, 44-51, 53, 54, 55, 56, 132-136) однак такі розрахунки не є доказами, які можуть підтвердити реальність видачі грошових коштів особі.
З довідки про перерахування коштів через платіжну систему LiqPay в сумі 2700 грн. (а.с. 26); довідки про перерахування коштів через платіжну систему ТОВ “ФК” Фінекспрес” (а.с. 39); довідки про перерахування коштів через платіжну систему LiqPay в сумі 3000 грн. (а.с. 131) не вбачається, що зазначені кошти були перераховані на платіжний засіб, який належить саме боржнику – відповідачці ОСОБА_1 .
Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладання договорів на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки з зазначенням конкретного розміру заборгованості є документами, що створені самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первісних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказами наявності заборгованості, на яких наполягає позивач. У матеріалах справи відсутні будь-які виписки за картковими чи банківськими рахунками відповідача, які б могли підтвердити вищезазначені факти зарахування коштів на його рахунок. При цьому, у вказаних кредитних договорах відповідач та кредитори погодили конкретний порядок видачі суми кредиту, проте доказів реалізації цього порядку до суду надано не було.
Також, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять.
Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20, засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
Також суд звертає увагу, що представником позивача не заявлено клопотання про витребування доказів, що підтверджують факт видачі (зарахування) кредиту відповідачці ОСОБА_1 у відповідної банківської установи, або належності такого платіжного засобу саме відповідачу.
Інші докази, які свідчать про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, матеріали справи не містять.
Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, і оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються.
Керуючись ст. 141, 263-265, 279, 280, суд

ухвалив:
В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г. Воронкова