П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 518/186/26	

 	Головуючий в 1 інстанції: Гуржій А.В. Дата і місце ухвалення: 21.05.2026 р., селище Ширяєве 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.
при секретарі – Гудзікевич Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 21 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Відділення поліції № 2 Березівського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Відділення поліції № 2 Березівського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області в якому просить про: 
- скасування постанови серії ЕНА № 6514401 від 15.01.2026 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену старшим інспектором відділення поліції № 2 (смт. Ширяєве) Березівського районного відділу поліції ГУ НП в Одеській області капітаном поліції Шоломінським Іваном Олександровичем відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення;
- скасування постанови серії ЕНА № 6514370 від 15.01.2026 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену поліцейським відділення поліції № 2 (смт. Ширяєве) Березівського районного відділу поліції ГУ НП в Одеській області капралом поліції Бурсук Іллею Олександровичем відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що під час події фактично не здійснював керування транспортним засобом, не перебував за кермом, не здійснював руху автомобіля та не виконував функцій водія, у зв`язку з чим не був водієм у розумінні пункту 1.10 Правил дорожнього руху України. Притягнення особи до відповідальності за порушення правил дорожнього руху можливе виключно за умови наявності належних, допустимих та достовірних доказів того, що саме ця особа дійсно керувала транспортним засобом. Порушення правил дорожнього руху, яке призводить до пошкодження транспортних засобів або майна, може бути підставою для притягнення до відповідальності лише за наявності чіткого та беззаперечного доказу того, що особа фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення відповідного правопорушення. Оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом під час події, притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставним, незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України. В оскаржуваних постановах відсутні будь-які відомості щодо наявності доказів вини ОСОБА_1 , пояснення свідків, матеріали фото- чи відеофіксації, а також інші докази, окрім суб`єктивних тверджень інспекторів поліції. Таким чином, при розгляді справи було застосовано формальний та спрощений підхід, а висновок про винуватість сформовано виключно на підставі суб`єктивного сприйняття працівників поліції без урахування пояснень ОСОБА_1 , свідків та інших істотних обставин.
Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 21 травня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано постанову серії ЕНА № 6514401 від 15.01.2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закрити справу про адміністративне правопорушення.
Скасовано постанову серії ЕНА № 6514370 від 15.01.2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закрити справу про адміністративне правопорушення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Національної поліції в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 21.05.2026 р. та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Апелянт наголошує, що в матеріалах справи наявні відеозаписи події, що підтверджують факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, проте суд першої інстанції не надав їм жодної оцінки по суті та взагалі усунувся від їх дослідження, обмежившись формальною констатацією не заповнення графи бланка постанови.
Крім того, апелянт звертає увагу, що висновок суду про нібито недопустимість відеозапису є наслідком помилкового змішування в одну категорію незначного недоліку в оформленні постанови з відсутністю доказу, як такого. Звертають увагу апеляційного суду, що наявності у справі самого відеозапису, походження якого підтверджене супровідним листом органу поліції, формальна відсутність відповідного запису у графі постанови не перетворює реально наявний доказ вчиненого правопорушення на неіснуючий, надаючи можливість винній особі уникнути правопорушення. Зазначають також, що формальне порушення процедури не є самостійною підставою для скасування правильного по суті рішення суб`єкта владних повноважень.
Апелянт наголошує, що керування позивачем транспортним засобом 15.01.2026 року відбувалося в період, коли він був позбавлений права керування за попередню їзду в стані алкогольного сп`яніння. Така послідовність правопорушень виключає випадковість і характеризує усталене нехтування позивачем вимог Правил дорожнього руху, що становить реальну загрозу безпеці, а можливо і життю, інших учасників руху. За цих обставин скасування правомірних по суті постанов з суто формальних мотивів призводить до того, що особа, яка систематично та свідомо порушує законодавство про безпеку дорожнього руху, уникає відповідальності внаслідок формального недоліку оформлення постанови про адміністративне правопорушення, що прямо суперечить меті адміністративного судочинства та принципам справедливості й невідворотності відповідальності.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2026 року об 11:40 год. у смт. Ширяєве по вул. Грушевського працівниками відділення поліції № 2 (смт. Ширяєве) Березівського РВП ГУНП в Одеській області під час несення служби виявлено порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 .
За результатами розгляду матеріалів на місці події, без складення протоколу (ст. 258 КУпАП), винесено дві постанови: 
- серії ЕНА № 6514401 від 15.01.2026 року за ч. 5 ст. 121 КУпАП (керування ТЗ непристебнутим ременем безпеки, порушення п. 2.3 «в» ПДР України, штраф 510 грн); 
- серії ЕНА № 6514370 від 15.01.2026 року за ч. 1 ст. 126 КУпАП (відсутність при собі реєстраційного документа на ТЗ, порушення п. 2.1 «б» ПДР України, штраф 425 грн).
Вважаючи вказані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.
Суд зазначив, що подані ГУНП в Одеській області відеозаписи є недопустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення, оскільки постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містять посилання на такі докази.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративних правопорушень, а саме керування позивачем ТЗ з непристебнутим ременем безпеки та відсутність при собі реєстраційного документа на ТЗ.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабміну від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).
За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі – ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до пункту 1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП. Так, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.
Суд першої інстанції приймаючи рішення у справі дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних доказів керування ОСОБА_1 . ТЗ, а надані відеозаписи суд не взяв до уваги, через не зазначення інспекторами пристрою на який велась зйомка в оскаржуваних постановах, проте колегія суддів критично ставиться до таких висновків суду. 
Наказом міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853, затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі Інструкція №1395).
Так, Інструкція №1395 визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п. 1 розділу І Інструкції №1395).
Пунктом 4 розділу І Інструкції №1395, встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною 5 статті 121 КУпАП.
За приписами п. 2 розділу ІІІ Інструкції №1395, постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема ч. 5 ст. 121 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 222 КУпАП (п. 3 розділу ІІІ Інструкції №1395).
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП (п. 4 розділу ІІІ Інструкції №1395).
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції №1395, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (п. 8 розділу ІІІ Інструкції №1395).
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (п. 1 розділу IV Інструкції №1395).
Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП (п. 2 розділу IV Інструкції №1395).
Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції (абз. 1 п. 5 розділу IV Інструкції №1395).
У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП) (абз. 5 п. 5 розділу IV Інструкції №1395).
Отже, колегія суддів зазначає, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване саме в автоматичному режимі, в той час як оскаржувані постанови в цій справі стосується правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
В свою чергу, дослідивши наявні в матеріалах справи відеозаписи колегія суддів встановила, що висновки про те, що позивач не керував транспортним засобом, спростовуються об`єктивними даними відеофіксації, згідно яких вбачається, як ОСОБА_1 виходить з автомобіля з місця водія та під час розгляду відносно нього справи не заперечує, що він керував транспортним засобом.
Отже, наявні в матеріалах справи докази доводять факт керування ОСОБА_1 . ТЗ, що спростовує висновки суду першої інстанції, які стали підставою для задоволення позовних вимог, не вдаючись з боку суду в дослідження обставин справи та встановлення наявності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Разом з тим, що стосується правомірності та законності постанови серії ЕНА № 6514401 від 15.01.2026 року за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а саме керування ТЗ з непристебнутим ременем безпеки, порушення п. 2.3 «в» ПДР України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з підпунктом «в» пункту 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Частиною п`ятою статті 121 КУпАП передбачено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися такими засобами пасивної безпеки, зокрема бути пристебнутим ременем безпеки, а порушення правил користування ременями безпеки, зокрема керування автомобілем без використання ременя безпеки, тягнена за собою адміністративну відповідальність у вигляді штрафу, що передбачено частиною п`ятою статті 121 КУпАП.
Так, колегією суддів було здійснено перегляд наявних в матеріалах справи відеозаписів, з якого неможливо встановити те, що позивач був не пристебнутий ременем безпеки під час руху автомобіля. Так, з відеозапису встановлено обставини щодо слідування за автомобілем та зупинення автомобіля під керуванням позивача (зупинка на вимогу поліцейських). Натомість з такого відеозапису неможливо встановити факт фіксації або відсутності фіксації водія ременем безпеки.
З відеозапису також з`ясовано, що позивачу роз`яснено його права, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності та зафіксовано факт спілкування між сторонами даної справи.
Отже, чи був водій пристебнутий ременем безпеки під час руху транспортного засобу до зупинки працівниками поліції з наданого відеозапису не встановлено, а отже доводи апелянта що позивач був не пристебнутим на момент зупинки є безпідставними та такими що не підтверджені належними доказами.
Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними, достовірними та достатніми доказами факту вчинення позивачем правопорушення, а саме керування ТЗ з непристебнутим ременем безпеки, передбаченого частиною п`ятою статті 121 КУпАП.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що постанова серії ЕНА № 6514401 від 15.01.2026 року за ч. 5 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню, із закриттям справи про адміністративне правопорушення.
Що стосується правомірності та законності постанови серії ЕНА № 6514370 від 15.01.2026 року за ч. 1 ст. 126 КУпАП (відсутність при собі реєстраційного документа на ТЗ, порушення п. 2.1 «б» ПДР України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказана норма є імперативною та встановлює відповідальність за відсутність при собі або не пред`явлення для перевірки відповідних документів, а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 в адміністративній справі №127/19283/17, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною 1 статті 126 КУпАП є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Враховуючи наведене при притягненні особи до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП слід довести, що особа керувала транспортним засобом та не мала при собі або не пред`явила поліцейському на його вимогу реєстраційний документ на ТЗ.
Колегія суддів звертає увагу на тому, що позивач не пред`явив на місці зупинки транспортного засобу та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення реєстраційний документ на ТЗ. При цьому, з відеозапису встановлено, що позивач обґрунтовує це тим, що такі документи залишив в іншій куртці.
У даному випадку, при винесенні рішення по справі про адміністративне правопорушення, інспектор оцінив докази, дослідив всі обставини справи та встановив наявність адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, що підтверджується матеріалами справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. 
За встановлених у справі обставин та з урахуванням того, що факт порушення позивачем п.2.1.б) ПДР підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.126 КУпАП, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 6514370 від 15.01.2026 року винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст.283-284 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції вказаної статті.
Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на не вірному встановлені всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з положеннями ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області задовольнити частково.
Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 21 травня 2026 року скасувати.
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Відділення поліції № 2 Березівського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності – задовольнити частково.
Постанову серії ЕНА № 6514401 від 15.01.2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 5 ст. 121 КУпАП - скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області (ЄДРПОУ 40108740) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 532,48 грн.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 червня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук