ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4622/26 Справа № 186/850/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді       Агєєва О.В.,
суддів: Красвітної Т.П., Халаджи О.В. 
за участю секретаря судового засідання:    Усенко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу №186/850/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену у складі судді Корягін В.О., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - транспортного засобу VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

09 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що предметом спору є визначення прав на спільне сумісне майно її та відповідача - автомобіль VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Є підстави вважати, що відповідач без її згоди може відчужити спірний автомобіль на користь третіх осіб, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
У зв`язну з чим просила суд накласти арешт на автомобіль VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного автомобіля.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовлено. 

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що подача позову про поділ майна та забезпечення позову є ситуацією, яка вже є підставою для справедливого прийняття рішення.
10 квітня 2025 року автомобіль VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , код НОМЕР_3 , був проданий чи переоформлений на третіх осіб, чим порушено її права на володіння майном.

У зв`язку з чим просить ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на автомобіль VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, VIN код транспортного засобу НОМЕР_3 .

Постановою Верховного Суду від 21 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Вказана постанова Верховного Суду мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності сторони у справі — відповідача ОСОБА_2 та його представника, щодо яких відсутні докази належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта – адвокат Голіцина Г.Д. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції послався на те, що позивач не надала суду жодних доказів, які б свідчили, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення, доводи заяви зводяться виключно до припущення. 

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів, предметом позову у цій справі є поділ спільного сумісного майна подружжя - транспортного засобу VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме позивач просила суд визнати спільною сумісною власністю транспортний засіб VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та поділити спільну сумісну власність, визнавши за нею право власності на 1/2 частину транспортного засобу VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та зобов`язати відповідача сплатити грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини, сплаченої за автомобіль, а саме 5250,00 доларів США або у гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземної валют на момент прийняття судового рішення. 

У заяві про забезпечення позову позивач ставить питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешт на автомобіль VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного автомобіля, з метою забезпечення виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
На підставі пунктів 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.
Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси сторони на той випадок, коли інша сторона буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

З копії витягу з Єдиного реєстру Міністерства внутришніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів вбачається, ОСОБА_2 , як власник транспортного засобу VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, 10 квітня 2025 року перереєстрував зазначений транспортний засіб на нового власника по договору, укладеному в ТЦС 1242 (а.с.45, 46).
У заяві про забезпечення позову позивачка просила накласти арешт на автомобіль та заборонити вчиняти будь-які дії щодо автомобілю.

Враховуючи, що на момент розгляду апеляційної скарги автомобіль, який бажає розділити позивач вже має іншого власника, та арешт майна є ширшим поняттям і означає накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження, апеляційний суд вважає, що достатнім і співмірним буде забезпечити позов шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо відчуження спірного транспортного засобу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 

Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року про відмову у забезпеченні позову у справі №186/850/25 - скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.
Заборонити вчинення дій щодо відчуження транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2007 року випуску, VIN код НОМЕР_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір, сплачений за апеляційний розгляд справи у розмірі 616 (шістсот шістнадцять) грн. 50 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 13.05.2026 року.

Головуючий суддя О.В.Агєєв