КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року Київ справа № 320/45801/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнати протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО" з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.04.2025 № 4419/6/31-00-07-02-02-06 про відмову у застосуванні положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України;
- визнати протиправним і скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.05.2025 № 5812/6/31-00-07-02-02-06 про відмову у застосуванні положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" встановлені підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності та запровадження мораторію на проведення документальних перевірок за період із січня 2009 року до лютого 2022 року, у тому числі після завершення дії воєнного стану та винести відповідне рішення.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач має мережу магазинів супермаркетів "ЕКО-МАРКЕТ", які розташовані по всій території України, в тому числі і в м. Буча за адресою: вул. Комсомольська, 12 (Героїв Майдану). Внаслідок вторгнення 24.02.2022 російських військ в Україну та перебування магазину "ЕКО-МАРКЕТ", що знаходиться за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Комсомольська, 12 (Героїв Майдану) в зоні проведення бойових дій, окупації, майно та будівля, де здійснював ТОВ "ЕКО" свою господарську діяльність, зазнала значних пошкоджень, руйнувань та загорання майна, що спричинило позивачу матеріальних збитків та втрату первинних документів. Внаслідок зазначених подій відкрито об`єднане кримінальне провадження від 20.08.2022 № 12022111050002609 за ч.1 ст.438 Кримінального кодексу України, що підтверджується витягом є Єдиного реєстру досудових розслідування. Відповідно до наказу від 02.09.2020 № 02/09/2020 "Про встановлення місця зберігання первинних документів", яким визначено місце зберігання первинних документів, окрім ЦО ТОВ "ЕКО" магазин "ЕКО-МАРКЕТ", що знаходиться за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Комсомольська, 12 (Героїв Майдану). Таким чином, внаслідок проведення активних бойових дій, ракетних обстрілів та подальшої окупації, магазин "ЕКО-МАРКЕТ", що знаходиться за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Комсомольська, 12 (Героїв Майдану), будівля та майно Товариства частково знищені, в тому числі і первинні документи, що знаходились на зберіганні за вказаною адресою. Отже, оскільки втрата документів фінансово-господарської діяльності ТОВ "ЕКО" за період з січня 2009 року – лютий 2022 року безпосередньо пов`язана із веденням бойових дій, окупацією спричиненою військовою агресією російської федерації, позивачем у порядку п.п.69.28 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України було подано до відповідача повідомлення від 24.03.2025 № 268/777юв про втрату первинної документації, в якому зазначалось, що останній підпадає під застосування спеціальних правил щодо підтвердження даних у податковій звітності та запровадження мораторію на проведення документальних перевірок стосовно зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів, у тому числі після завершення дії воєнного стану. 14.04.2025 на адресу позивача надійшла відповідь від 08.04.2025 за № 4419/6/31-00 07-02-02-06 зі змісту якої випливає, що відповідачем за наслідками розгляду повідомлення від 24.03.2025 № 268/777юв щодо втрати первинних документів, відмовлено позивачу у застосуванні положень п.п.69.28 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України з наступних підстав: - Не зазначено, за які податкові періоди встановлена втрата документів; - Відсутній договір оренди; - Відсутній акт про пожежу; - Відсутній акт інвентаризації; - Відсутність документального підтвердження порядку та переліку первинних документів, які зберігаються у різних місцях зберігання; - Не надано повідомлення про взяття на облік об`єкту оподаткування; - По переважній більшості втрачених первинних документів сплинув законодавчо встановлений строк зберігання первинних документів. З урахування рішення відповідача від 08.04.2025 № 4419/6/31-00-07-02-02-06, позивачем повторно надано повідомлення про втрату первинних документів від 28.04.2025 № 289/777юв з наданням всіх документів та пояснень зазначених у рішенні ЦМУ ДПС по роботі з ВПП. Водночас, відповідач повторно приймає рішення про відмову у застосуванні до позивача положень пп.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України від 20.05.2025 № 5812/6/31-00-07-02-02-06. 
Так, оскаржуване рішенні містить у собі наступні причини та обґрунтування відмови у застосуванні до позивача положень пп.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України: - з податної Товариством інформації випливає, що в магазині у м. Буча зберігалися всі первинні документи підприємства, попри те, що його податкова адреса, керівництво та бухгалтерія знаходяться у м. Києві; - не надано акт приймання передачі первинних документів до архіву із підписами особи, яка передає, та особи яка приймає; - подання повідомлення лише у 2025 році щодо подій 2022 року; - копія витягу із кримінального провадження від 20.08.2022 № 12022111050002609, яка надана до повідомлення, містить інформацію про пошкодження будинків у с. Блиставиця, а не у м. Буча; - матеріали фото не містять підтверджень руйнування архіву; - не надано підтверджуючих документів факту пожежі; - документація з трансферного ціноутворення не є первинним документом. Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача відсутні підстави для застосування положень пп.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України до Товариства. 
Водночас позивач вважає, що попри наявність усіх встановлених законом підстав для застосування положень п.69.28 підрозділу 10 XX "Перехідні положення" ПК України, відповідач протиправно та безпідставно відмовив у застосуванні спеціальних правил, визначених цим пунктом, та виніс протиправні рішення, чим позбавив позивача гарантованих законом прав, а тому ТОВ "ЕКО" звертається за захистом своїх прав до суду.
Ухвалою суду від 19.09.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" залишено без руху, зазначено недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений строк.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Від відповідача засобами електронного зв`язку через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив, в якому Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків проти позову заперечує, вважає позовні вимоги ТОВ "ЕКО" необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що доводи, викладені у відзиві відповідача, не спростовують обставин, наведених у позовній заяві, ґрунтуються на довільному тлумаченні норм права та не підтверджені належними доказами. Відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО" є юридичною особою приватного права, зареєстрований суб`єктом господарювання 30.08.2002, як платник податку перебуває на обліку в Центральному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків (далі – ЦМУ ДПС по роботі з ВПП/Відповідач). 
Основним видом діяльності ТОВ "ЕКО" є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах, переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами під торговим брендом "ЕКО-МАРКЕТ". 
Позивач перебуває на загальній системі оподаткування та з 17.10.2002 є платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом з Реєстру платників податку на додану вартість № 1528104500081 від 21.01.2015. 
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Указами Президента України воєнний стан продовжувався неодноразово і діє на території України по теперішній час.
Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією", п.8 Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 № 460 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2022 № 1400), наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. 
Згідно з п.5 розділу IІ зазначеного переліку м. Буча Бучанської міської територіальної громади входила до Переліку територіальних громад, тимчасово окупованих російською федерацією території з 03.03.2022 - 01.04.2022. Враховуючи вказане, починаючи з 03.03.2022 по 01.04.2022 Бучанська міська територіальна громада перебувала в тимчасовій окупації російської федерації.
Позивач має мережу магазинів супермаркетів "ЕКО-МАРКЕТ", які розташовані по всій території України, в тому числі і в м. Буча за адресою: вул. Комсомольська, 12 (Героїв Майдану).
Внаслідок вторгнення 24.02.2022 російських військ в Україну та перебування магазину "ЕКО-МАРКЕТ", що знаходиться за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Комсомольська, 12 (Героїв Майдану) в зоні проведення бойових дій, окупації, майно та будівля, де здійснював ТОВ "ЕКО" свою господарську діяльність, зазнали значних пошкоджень, руйнувань та загорання майна, що спричинило завдання матеріальних збитків та втрату первинних документів. 
Внаслідок зазначених подій відкрито об`єднане кримінальне провадження від 20.08.2022 № 12022111050002609 за ч.1 ст.438 Кримінального кодексу України, що підтверджується витягом є Єдиного реєстру досудових розслідування. 
Відповідно до наказу від 02.09.2020 № 02/09/2020 "Про встановлення місця зберігання первинних документів", яким визначено місце зберігання первинних документів, окрім ЦО ТОВ "ЕКО" магазин "ЕКО-МАРКЕТ", що знаходиться за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Комсомольська, 12 (Героїв Майдану). 
Таким чином, внаслідок проведення активних бойових дій, ракетних обстрілів та подальшої окупації, магазин "ЕКО-МАРКЕТ", що знаходиться за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Комсомольська, 12 (Героїв Майдану), будівля та майно ТОВ "ЕКО" частково знищене, в тому числі і первинні документи, що знаходились на зберіганні за вказаною адресою. 
Отже, оскільки втрата документів фінансово-господарської діяльності ТОВ "ЕКО" за період з січня 2009 року – лютий 2022 року безпосередньо пов`язана із веденням бойових дій, окупацією спричиненою військовою агресією російської федерації, позивачем у порядку п.п.69.28 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України було подано до відповідача повідомлення від 24.03.2025 № 268/777юв про втрату первинної документації, в якому зазначалось, що останній підпадає під застосування спеціальних правил щодо підтвердження даних у податковій звітності та запровадження мораторію на проведення документальних перевірок стосовно зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів, у тому числі після завершення дії воєнного стану. 
14.04.2025 на адресу позивача надійшло Рішення про розгляд повідомлення про втрату первинних документів від 08.04.2025 за № 4419/6/31-00 07-02-02-06 зі змісту якого встановлено, що відповідачем за наслідками розгляду повідомлення від 24.03.2025 № 268/777юв щодо втрати первинних документів, відмовлено позивачу у застосуванні положень п.п.69.28 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України з наступних підстав:
- Не зазначено, за які податкові періоди встановлена втрата документів; 
- Відсутній договір оренди; 
- Відсутній акт про пожежу; 
- Відсутній акт інвентаризації; 
- Відсутність документального підтвердження порядку та переліку первинних документів, які зберігаються у різних місцях зберігання; 
- Не надано повідомлення про взяття на облік об`єкту оподаткування; 
- По переважній більшості втрачених первинних документів сплинув законодавчо встановлений строк зберігання первинних документів. 
З урахування рішення відповідача від 08.04.2025 № 4419/6/31-00-07-02-02-06, позивачем повторно надано повідомлення про втрату первинних документів від 28.04.2025 № 289/777юв з наданням документів та пояснень зазначених у рішенні ЦМУ ДПС по роботі з ВПП.
Відповідачем повторно прийнято рішення про відмову у застосуванні до позивача положень пп.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України від 20.05.2025 № 5812/6/31-00-07-02-02-06, яким відмовлено позивачу у застосуванні положень п.п.69.28 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України з наступних підстав:
- з податної інформації випливає, що в магазині у м. Буча зберігалися всі первинні документи підприємства, попри те, що його податкова адреса, керівництво та бухгалтерія знаходяться у м. Києві;
- не надано акт приймання передачі первинних документів до архіву із підписами особи, яка передає, та особи яка приймає; - 
- подання повідомлення лише у 2025 році щодо подій 2022 року; 
- копія витягу із кримінального провадження від 20.08.2022 № 12022111050002609, яка надана до повідомлення, містить інформацію про пошкодження будинків у с. Блиставиця, а не у м. Буча; 
- матеріали фото не містять підтверджень руйнування архіву; 
- не надано підтверджуючих документів факту пожежі; 
- документація з трансферного ціноутворення не є первинним документом. 
Позивач вважає, що попри наявність усіх встановлених законом підстав для застосування положень п.69.28 підрозділу 10 XX "Перехідні положення" ПК України, відповідач протиправно та безпідставно відмовив у застосуванні спеціальних правил, визначених цим пунктом, та виніс протиправні рішення, чим позбавив позивача гарантованих законом прав, а тому ТОВ "ЕКО" звертається за захистом своїх прав до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За визначенням наведеним у пп.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до обов`язків, закріплених у ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Законом України від 01.04.2022 № 2173 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо адміністрування окремих податків у період воєнного, надзвичайного стану", яким доповнено п.69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України п.п. 69.28 такого змісту: - Установити, що до платників податків/податкових агентів, які провадили діяльність на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, і не можуть пред`явити первинні документи, на підставі яких здійснюється облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, як виняток із положень ст.44 цього Кодексу застосовуються спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.
З`ясовуючи чи були дотримані контролюючим органом вимоги, з якими Податковий кодекс України пов`язує виникнення у контролюючого органу права приймати рішення за результатами розгляду повідомленням про неможливість вивезення первинних документів платника податків, суд вказує таке.
П.п.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України визначено дві обставини, за яких до платника податків можуть бути застосовані визначені вказаним підпунктом спеціальні правила, а саме втрата (знищення чи зіпсуття) первинних документів внаслідок бойових дій та/або неможливість вивезення первинних документів в зв`язку із знаходженням їх на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації.
Оскільки у абзаці третьому зазначеної норми вказані обставини, пов`язані сполучником "та/або", з метою застосування вказаних спеціальних правил вони можуть існувати як кожна окремо, так і в сукупності.
Абзац восьмий п.п.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України містить єдину обставину, на підставі якої контролюючий орган має право прийняти рішення про відмову у застосуванні цієї норми. Такою обставиною є втрата документів, що не пов`язана з проведенням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, бойових дій.
При цьому п.п.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, як і загальною нормою ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення вказаної обставини покладено на контролюючий орган.
Вказаним підпунктом ПК України передбачено підставу для відмови у застосуванні спеціальних правил виключно у разі втрати документів, що не пов`язана з проведенням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, бойових дій.
П.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України не містить підстав для відмови у застосуванні спеціальних правил у разі неможливості вивезення платником податків первинних документів, якщо платником податків надано докази на підтвердження своїх доводів, а територія на якій знаходяться первинні документи визначена у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та територій, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації.
Тлумачення п.п.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України дає підстави зробити висновок, що у разі якщо платник податків подав до контролюючого органу повідомлення про втрату первинних документів з підстав ведення на територіях знаходження первинних документів бойових дій або якщо території тимчасово окуповані збройними формуваннями російської федерації, і будь яке знаходження там становить загрозу життю працівникам підприємства, у контролюючого органу не було підстав для відмови у застосуванні спеціальних правил до позивача.
Тобто абз.2 п.п.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податковий кодекс України встановлює чотири підстави неможливості пред`явлення первинних документів:
- втрата (знищення чи зіпсування);
- знаходження документів на території, на якій ведуться або велися бойові дії, на окупованій території, у разі якщо їх неможливо вивезти:
- знаходження документів на території, на якій ведуться або велися бойові дії, на окупованій території, у разі якщо їх вивезення пов`язане з ризиком для життя чи здоров`я фізичних осіб;
- знаходження документів на території, на якій ведуться або велися бойові дії, на окупованій території, у разі якщо їх вивезення неможливо у зв`язку з адміністративними перешкодами, встановленими органами влади;
Отже, вирішальним є не те, коли територію віднесено до території активних бойових дій, а неможливості пред`явлення первинних документів.
Після подання до контролюючого органу повідомлення про неможливість вивезення первинних документів у зв`язку з їх знаходженням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями РФ, запроваджується мораторій на проведення документальних перевірок щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів.
Якщо після подання повідомлення про неможливість вивезення первинних документів платнику податків/податковому агенту стане відомо про втрату таких документів, такий платник податків/податковий агент зобов`язаний подати до контролюючого органу повідомлення про втрату первинних документів із зазначенням обставин такої втрати.
Платники податків/податкові агенти, які подали повідомлення про втрату первинних документів відповідно до цього підпункту, не підлягають перевірці контролюючим органом, щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів, у тому числі після завершення дії воєнного стану.
Втрата документів, що не пов`язана з проведенням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, бойових дій, не надає права платнику податків/податковому агенту застосовувати положення цього підпункту.
Обов`язок доведення відсутності підстав для застосування положень цього підпункту покладається на контролюючий орган. Платник податків/податковий агент, який безпідставно застосував положення цього підпункту, вважається таким, що ухиляється від сплати податків, та несе відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
У разі відмови у застосуванні положень цього підпункту контролюючий орган не пізніше одного місяця з дати отримання відповідного повідомлення від платника податків/податкового агента видає вмотивоване рішення із зазначенням підстави та доказів такої відмови.
Рішення контролюючого органу може бути оскаржено в адміністративному чи судовому порядку. До винесення остаточного рішення по справі контролюючий орган не може піддавати сумніву показники податкової звітності, а також ініціювати проведення будь-якої перевірки платника податків/податкового агента щодо податкових (звітних) періодів, зазначених у відповідному повідомленні. У податкових (звітних) періодах, зазначених у відповідному повідомленні, не може бути переглянуто у бік збільшення суми податкових зобов`язань з податків і зборів, задекларовані в податкових деклараціях за зазначені податкові (звітні) періоди, у бік збільшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, задекларовані в податкових деклараціях/розрахунках за зазначені податкові (звітні) періоди, у бік збільшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявлені в податкових деклараціях за зазначені звітні періоди.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та територій, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Аналіз наведених норм у контексті спірних правовідносин свідчить про те, що обов`язковою умовою для застосування спеціальних правил підтвердження даних податкового обліку, встановлених п.п.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, є факт втрати (знищення чи зіпсуття) первинних документів, що безпосередньо пов`язаний з проведенням бойових дій на території, на якій провадилась господарська діяльність, або з тимчасовою окупацією цієї території.
Також треба виокремити, що обов`язок доведення відсутності підстав для застосування положень цього підпункту покладається на контролюючий орган.
У спірному випадку відповідачем прийнято рішення про відмову у застосуванні положень пп.69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України. 
Як вже зазначалося, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією РФ проти України з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, який не скасований і на теперішній час. 
Ключовим аспектом застосування положень пп.69.28 п.69 підр.10 розд. ХХ Перехідні положення ПК України є саме провадження платником податків діяльності на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, внаслідок чого останні не можуть пред`явити первинні документи. 
Отже, саме географічний чинник у поєднанні із Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, є ключовим у застосуванні вищенаведеного положення, адже ризику руйнації (в даному випадку знищення документів первинного та податкового обліку) наразі піддається вся без виключень територія України. 
При цьому обов`язок доведення відсутності підстав для застосування положень цього підпункту покладається на контролюючий орган. 
06.12.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією" згідно із якою, перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. 
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309 затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф.
Як вже зазначалось, в повідомлені основним видом діяльності Товариства є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах, переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами через мережу магазинів "ЕКО-МАРКЕТ" в тому числі і за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Комсомольська, 12 (Героїв Майдану), яка відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом від 28.02.2025 № 376 перебувала в окупації з 03.03.2022 по 01.04.2022.
Внаслідок пожежі, яка виникла у цій будівлі, первинні та договірні документи позивача за січень 2009 року – лютий 2022 року, які знаходились в магазині позивача були повністю знищені. 
На підтвердження факту зберігання документації у вказаному магазині Позивачем надавалися такі документи: - Копія договору оренди нерухомого майна від 01.01.2016 № ОР-01/01-2016 з додатками; - Копія наказу "Про проведення інвентаризації наявних первинних документів" від 08.08.2022; - Копія наказу про проведення інвентаризації від 08.08.2022; - Копія актів інвентаризації; - Скрін з електронного кабінету платника податків про взяття на облік 03.05.2007 в ГУ ДПС у Київській області магазину "ЕКО-Маркет" за адресою: м. Буча, вул. Героїв Майдану, 12; - Копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню від 20.08.2022 № 12022111050002609. - Копія наказу про встановлення місця зберігання первинних документів (м. Буча, вул. Героїв Майдану,12) з додатком № 1;- Копія наказу про встановлення місця зберігання первинних документів (м. Київ, вул. Гонгадзе, 20) з додатком № 1;- Копія наказу про створення комісії; - Реєстр втрачених первинних документів; - Матеріали фото фіксації руйнувань магазину "ЕКО-МАРКЕТ" за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Комсомольська, 12 (Героїв Майдану), а також, надавались пояснення, які містяться в матеріалах справи. Проте, відповідач відмовив в задоволенні заяви позивача щодо застосування положень п.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України.
Водночас конструкція норми п.69.28 дає підстави вважати, що заява платника податків про втрату документів, не потребує будь-яких доказів, зокрема документів, актів, фото, відео, свідчень очевидців та ін. Діє презумпція правдивості заяви платника податків, допоки не буде доведено протилежне. В разі, якщо документи платником податку на підтвердження обставин втрати документів подані, саме контролюючий орган повинен здійснити їх аналіз, та зазначити конкретно в чому полягає невідповідність поданих документів Закону, чому такі документи не можуть бути враховані для умов задоволенні заяви. 
При цьому відповідач жодним чином не спростував повідомлення позивача, не надав належної оцінки наданим документам, лише поставив під сумнів повідомлення, водночас доводи позивача та надані ним документи не спростовано.
Відтак невиконання відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до порушення принципу юридичної визначеності, а отже, є неприйнятним.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 815/2985/18. 
Вищенаведена правова позиція узгоджується також з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.07.2019 по справі № 140/2160/18, від 27.04.2023 по справі № 460/8040/20, від 20.06.2023 по справі № 200/6012/20-а, згідно яких загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень "суб`єктивізує" акт державного органу та не дає змогу суду встановити дійсні підстави та причини, за яких цей орган прийшов саме до таких висновків, надати їм правову оцінку та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність прийнятого.
Щодо тверджень відповідача, що документація з трансферного ціноутворення не є первинним документом, суд зазначає таке.
Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Тобто, будь-який документ, що відображає фактичне здійснення господарської операції і фіксує її умови (суми, сторони, дати, об`єкти тощо).
Відповідно до пп.39.4.6 п.39.4 ст.39 ПК України, документація з ТЦУ включає: -інформацію про контрольовані операції (контрагенти, обсяги, дати, умови); - відомості про договірні ціни та умови контрактів; - розрахунки порівнянності цін (методи визначення); - дані з бухгалтерського обліку, що відображають ці операції; - копії договорів, інвойсів, митних декларацій, тощо. 
Ці відомості фактично ґрунтуються на первинних облікових документах (договори, акти, накладні, платіжні доручення) і дублюють ключові реквізити господарських операцій. Таким чином, первинні документи фіксують кожну окрему операцію (наприклад, накладна на поставку), тоді як документація з трансферного ціноутворення - це зведений, систематизований масив даних по серії операцій, але містить усі ключові реквізити, визначені для первинного документа: дата; місце складання; зміст операції; обсяг; одиниця виміру; підписи уповноважених осіб (у доданих копіях договорів, актів тощо). 
Враховуючи зазначене, документація з трансферного ціноутворення є похідною від первинних документів, але у контексті контролюючого органу вона виконує функцію джерела первинної інформації для цілей податкового контролю.
Отже, документація з трансферного ціноутворення підтверджує фактичні господарські операції та їх економічні умови. Втрата цієї документації унеможливлює підтвердження податкових показників, так само, як і втрата первинних документів. Для цілей пп.69.28 підрозд.10 розділу XX ПК України така документація прирівнюється до первинних документів. 
Щодо відмови відповідача в застосуванні положень пп.69.28 підрозд.10 розділу XX ПК України на підставі того, що з податної позивачем інформації випливає, що в магазині у м. Буча зберігалися всі первинні документи підприємства, попри те, що його податкова адреса, керівництво та бухгалтерія знаходяться у м. Києві, суд зазначає таке.
Стаття 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає вимоги до первинних документів і їх зберігання, в якій не має жодної норми, яка б прив`язувала місце зберігання до Центрального офісу чи місцезнаходження юридичної особи згідно даних ЄДР. Водночас, є лише вимога забезпечити цілісність, збереження та доступність документів для контролюючих органів. 
Відповідно до ст.44 ПК України платник податків зобов`язується зберігати первинні документи не менше 1 095 днів. Звертаємо увагу суду, що ПК України не містить обмежень щодо місця фізичного зберігання - головне, щоб вони були доступні для перевірки у встановлені строки. 
Статтями 55, 56, 63 Господарського кодексу України дозволено суб`єктам господарювання самостійно визначати організаційну структуру, у тому числі місця розташування відокремлених підрозділів, складів, архівів. Обмежень щодо місця зберігання документів також відсутнє. 
Отже, позивач має право зберігати первинні документи у Центральному офісі; зберігати їх у відокремлених підрозділах; зберігати в орендованих архівах, складських приміщеннях, у бухгалтерській аутсорсинговій компанії тощо. 
Щодо відмови відповідача в застосуванні положень пп.69.28 підрозд.10 розділу XX ПК України з підстав не надання акта приймання - передачі первинних документів до архіву із підписами особи, яка передає та особи яка приймає, суд зазначає таке. 
Відповідно до пп.69.28 підрозд.10 розділу XX ПК України у разі втрати, пошкодження первинних документів у зв`язку з бойовими діями, тимчасовою окупацією, терористичними актами тощо, платник податку подає повідомлення в довільній формі із зазначенням обставин втрати, переліку (за можливості) таких документів, періоду, якого вони стосуються. Отже, жодного згадування про необхідність акта приймання-передачі документів ця норма не містить. 
Також Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме в ст.9 зазначено, що первинні документи зберігаються підприємством протягом визначених строків; передача в архів - право, а не обов`язок, і спосіб організації зберігання визначає керівник. 
Пункт п.44.3 ПК України вимагає зберігати документи, але не регламентує форму чи порядок внутрішньої передачі в архів, і тим більше не пов`язує цю процедуру з повідомленням про їх втрату. Таким чином, акт приймання-передачі первинних документів до архіву не є обов`язковим документом при подачі платниками повідомлення в порядку пп.69.28 підрозд.10 розділу XX ПК України, оскільки ПК України не встановлює чіткого переліку документів, що додаються до повідомлення - подається лише опис обставин, а отже вимога контролюючого органу надати документ, не передбачений законом.
Так, в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 29.08.2024 по справі № 160/18979/23 суд визнав протиправною вимогу контролюючого органу про необхідність платнику податку подавати додаткові документи (у т.ч. внутрішні акти) як умову розгляду повідомлення. Також, Дніпропетровський окружний адміністративний суд у рішенні від 26.11.2024 по справі № 160/24453/24 зазначив, що пп.69.28 не встановлює закритого переліку документів, а вимоги ДПС мають ґрунтуватися лише на ПК України. Таким чином, акт приймання-передачі документів в архів не є обов`язковим документом ані для зберігання, ані для подання повідомлення про втрату документів за пп.69.28 ПК України, а його відсутність не може бути підставою для відмови в застосуванні цієї норми
Щодо відмови відповідача в застосуванні положень пп.69.28 підрозд.10 розділу XX ПК України з підстав подання повідомлення лише у 2025 році щодо подій 2022 року, суд зазначає таке. 
ПК України не встановлює граничного строку для подання повідомлення за пп.69.28 підрозд.10 розділу XX ПК України, а є лише строк для контролюючого органу: у разі відмови не пізніше 1 місяця з дати отримання повідомлення видати вмотивоване рішення. Подання повідомлення в рамках пп.69.28 підрозд.10 розділу XX ПК України без проміжного листування з ДПС не є автоматичною підставою для відмови. 
Щодо відмови відповідача в застосуванні положень пп.69.28 підрозд.10 розділу XX ПК України з підстав щодо надання позивачем копії витягу із кримінального провадження від 20.08.2022 № 12022111050002609, яка надана до повідомлення, містить інформацію про пошкодження будинків у с. Блиставиця, а не у м. Буча, суд зазначає, що дані твердження не відповідають дійсності, оскільки відповідач при аналізі даного витягу не звернув увагу, що в ньому міститься інформація по заяві ТОВ "ЕКО" та що дане кримінальне провадження об`єднане з іншими заявами про скоєння злочину в Бучанському районі. 
Щодо відмови відповідача в застосуванні положень пп.69.28 підрозд.10 розділу XX ПК України з підстав не надання підтверджуючих документів факту пожежі та матеріали фото не містять підтверджень руйнування архіву, суд зазначає таке. 
Внаслідок вторгнення 24.02.2022 російських військ в Україну та перебування магазину "ЕКО-МАРКЕТ", що знаходиться за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Комсомольська, 12 (Героїв Майдану) в зоні проведення бойових дій, майно та будівля, де здійснював ТОВ "ЕКО" свою господарську діяльність, зазнала значних пошкоджень, зруйнувань та загоряння майна.
Також відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом від 28.02.2025 № 376 м. Буча Бучанської міської територіальної громади перебувала в окупації з 03.03.2022 по 01.04.2022. 
У зв`язку з чим, акт про пожежу не складався, оскільки доступу до приміщення ТОВ "ЕКО" не було, як і ДСНС не здійснювало виїзди за викликами. Щодо фотографій руйнувань, то вони додавалися позивачем до Повідомлення, попри те, що пп.69.28 підрозд.10 розділу XX ПК України не передбачено їх надання, що підтверджується і судовою практикою, а саме постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.08.2024 № 160/1460/24. 
Крім того, позивач надав відповідачу значний обсяг документів та пояснень, зокрема: - копія договору оренди нерухомого майна від 01.01.2016 № ОР-01/01-2016 з додатками; - копія наказу "Про проведення інвентаризації наявних первинних документів" від 08.08.2022; - копія наказу про проведення інвентаризації від 08.08.2022; - копія актів інвентаризації; скрін з електронного кабінету платника податків про взяття на облік 03.05.2007 в ГУ ДПС у Київській області магазину ЕКО-Маркет за адресою: м. Буча, вул. Героїв Майдану, 12; - копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню від 20.08.2022 № 12022111050002609; - копія наказу про встановлення місця зберігання первинних документів (м. Буча, вул. Героїв Майдану,12) з додатком № 1; - копія наказу про встановлення місця зберігання первинних документів (м. Київ, вул. Гонгадзе, 20) з додатком № 1; - копія наказу про створення комісії; - реєстр втрачених первинних документів; - матеріали фотофіксації руйнувань магазину "ЕКО-МАРКЕТ" за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Комсомольська, 12 (Героїв Майдану). Однак, відповідач не здійснив належної оцінки жодному з наданих доказів, обмежившись формальним запереченням, що суперечить вимогам до вмотивованості рішень суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, позивачем, виконано всі дії, які передбачені пп.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, водночас відповідачем не доведено правомірності прийняття спірних рішень, а тому позовні вимоги про визнання їх протиправними та скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимога детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач дотримався порядку, визначеного ПК України, щодо направлення повідомлення про втрату документів, відповідно до п.п.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України до відповідача та правомірно просив контролюючий орган застосувати до нього спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності передбачених п.п.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, мотивуючи свої дії беззаперечним фактом військової агресії російської федерації проти України, а саме на території м. Буча Київської області за місцем розташування позивача на території якого знаходились документи бухгалтерського та податкового обліку підприємства. 
Аналізуючи доводи відповідача, які стали підставою для відмови позивачу у застосуванні до нього спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, передбачених п.п.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, суд зазначає, що належного обґрунтування підстав відмови позивачу у застосуванні до нього спеціальних правил, визначених у ПК України в рішеннях від 08.04.2025 № 4419/6/31-00-07-02-02-06 та від 20.05.2025 № 5812/6/31-00-07-02-02-06, відповідач не вказав, доказів на підтвердження своїх доводів до суду не надав.
Отже, оскаржувані рішення від 08.04.2025 № 4419/6/31-00-07-02-02-06 та від 20.05.2025 № 5812/6/31-00-07-02-02-06 є протиправними та підлягають скасуванню.
Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, треба зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями треба розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими треба розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на вищенаведені норми права, враховуючи, що не вчинення відповідачем відповідних дій призвело до порушення права позивача у спірних правовідносинах на застосування до нього підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, суд вважає, що позивач обрав у позовній заяві належний спосіб захисту порушеного права.
Відтак суд, задовольняючи позовну вимогу позивача про зобов`язання застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" встановлені підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, не втручається в дискреційні повноваження відповідача, оскільки останній за викладених обставин не має інших варіантів дій, як застосувати до позивача п. 69.28 п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ "Перехідні положення" ПК".
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч.1,3 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок про задоволення позовної заяви в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 9 084,00 грн. Оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 9 084,00 грн потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.04.2025 № 4419/6/31-00-07-02-02-06 про відмову у застосуванні положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України;
Визнати протиправним і скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.05.2025 № 5812/6/31-00-07-02-02-06 про відмову у застосуванні положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.
Зобов`язати Центральне міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Кошиця, буд. № 3, код ЄДРПОУ 44082145) застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" (місцезнаходження: м. Київ, просп. Науки, буд. № 8, код ЄДРПОУ 32104254) положення пп. 69.28 п. 69 підрозд. 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України та винести відповідне рішення за результатами розгляду повідомлень від 24.03.2025 № 268/777юв та від 28.04.2025 № 289/777юв.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Кошиця, буд. № 3, код ЄДРПОУ 44082145) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" (місцезнаходження: м. Київ, просп. Науки, буд. № 8, код ЄДРПОУ 32104254) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 9 084,00 грн (дев`ять тисяч вісімдесят чотири гривні 00 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.