Справа № 474/1070/25
Провадження № 2/474/114/26

РІШЕННЯ
Іменем України

26.06.26 с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Сокола Ф.Г.
за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.
представника позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
встановив:

30.10.2025р. Акціонерне товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - відповідачі), в якому просить стягнути у рівних частинах з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № NKRWG104040062 від 09.08.2007р. у розмірі 14 064,39 доларів США з яких: 13 666,56 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 342,15 доларів США - заборгованість по процентам; 55,68 доларів США - заборгованість за комісією.
В обґрунтування позовних вимог, позивач у позовній заяві вказував про те, що 09.08.2007 між ОСОБА_4 (далі - позичальник) та Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК", яке в подальшому перейменоване у Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі за текстом - Банк) укладено кредитний договір № NKRWG104040062 (далі - Договір) за умовами якого Позичальнику надано кредит у розмірі 23 375.00 Доларів США в обмін на зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, та інших платежів, які передбачені умовами договору.
09.08.2007 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором між Банком - іпотекодержатель та ОСОБА_4 - іпотекодавець укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцями в іпотеку належне на праві власності майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 103,5 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м позначеного на плані Літ. А-Ж, гараж Літ. Б; літня кухня Літ. В; кладова Літ. Г; сарай Літ. Д. вбиральня Літ. У; огорожа № 1-3, криниця № 4, замощения 5-6.
Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі продажу посвідченого, Лавріненко М.І., приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області, 09.08.2007 за реєстровим № 1034. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Первомайським МБТІ 05.07.2007 за № 15125294, вартість цього будинку, складає 157530 (сто п`ятдесят сім тисяч п`ятсот тридцять гривень 00 коп.).
Станом на теперішній час наявна заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 14 064,39 доларів США, що складається з: 13666,56 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 342,15 доларів США - заборгованість за процентами; 55,68 доларів США - заборгованість за комісією.
Також позивач стверджував проте, що 12.05.2016 було отримано свідоцтво про смерть, згідно якого 14.04.2016 Позичальник помер.
25.10.2016, 14.09.2020 позивач звернувся із претензією кредитора до Врадіївської державної нотаріальної контори.
03.12.2020 позивачем отримана відповідь ДНК, яка повідомила, що претензії зареєстровані та долучені до спадкової справи померлого Позичальника № 96/2016.
09.11.2021 позивачем було направлено претензію до потенційних спадкоємців, проте заборгованість не погашено.
Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.06.2025 по справі №474/571/25 було отримано інформацію про спадкоємців та про осіб зареєстрованих за однією адресою зі померлим Позичальником.
З витребуваної інформації позивачу вперше стало відомо, що спадкоємцями померлого Позичальника є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
05.07.2025 позивачем було направлено претензію кредитора до спадкоємців.
На підставі вищевикладеного та приписів ст.ст. 608, 1218, 1219, 1281, 1282 ЦК України позивач просив задовольнити позовні вимоги.
22.01.2026 представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся до суду з відзивом, якому з огляду на пропуск позивачем строків пред`явлення вимоги до спадкоємців та спливом позовної давності, просить відмовити в задоволенні позову.
Так, представник відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на постанову Верховного Суду від 19.03.2025 у справі № 643/3232/19, вказує наступне.
Відповідно до матеріалів справи позивачу було відомо про смерть позичальника ще 12.05.2016, про що зазначено безпосередньо у позовній заяві. Відтак 6-місячний строк на звернення з претензією до спдакоємців завершувався 12.11.2016.
Позивач заявляє, що 25.10.2016 він звернувся до державного нотаріуса з претензією кредитора, тобто виконав вимоги щодо 6-місячного строку на з`явлення вимог до спадкоємців.
Однак, відповідно до листа завідувача Врадіївської держнотконтори від 13.06.2025 № 279/01-16 на адресу суду (щодо виконання ухвали від 10.06.2025) зазначено, що 29.11.2016 в книзі обліку та реєстрації спадкових справи за № 475 зареєстровано претензію кредитора від 11.10.2016 відносно боржника ОСОБА_4 . Так само у відповіді нотконтори від 18.11.2020 на адресу банку зазначено що "Вашу претензію кредитора від 29.11.2016р., за вих. № 70809NKN0L483 від 11.10.2016р. …. Зареєстровано 29.11.2016р.".
Тобто претензія кредитора була зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справи після спливу 6-ти місяців як позивач дізнався про відкриття спадщини боржника ОСОБА_4 , що є наслідком втрати права вимоги кредитора до спадкоємців. У випадку, якщо позивач доведе, що відповідна претензія була надіслана на адресу нотконтори саме 25.10.2016, як зазначено ним у позовній заяві, то тоді позивачем пропущено строк позовної давності.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позивачу було відомо про факт смерті позичальника ще в травні 2016 Року. Строк на прийняття спадщини завершився 14.10.2016, після чого банком подано претензію кредитора до спадкоємців через нотконтору.
Тобто з 15.10.2016 позивач мав право пред`явити позов до спадкоємців, які або написали заяву про прийняття спадщини, або ж прийняли її автоматично у випадках, встановлених законом (проживання за однією адресою, неповнолітні, тощо).
Чи міг дізнатися позивач про коло спадкоємців після 15.10.2016 до завершення загального строку позовної давності у 3 роки, тобто до 15.10.2019 - відповідь однозначно так, що підтверджується зокрема вжитими позивачем діями у 2025 році, і отриманою інформацією.
Тобто, позивач знав про відкриття спадщини (факт порушення його права), і однозначно міг дізнатися про коло спадкоємців після завершення строку на прийняття спадщини (15.10.2016), однак вчинив відповідні дії по встановленню кола спадкоємців лише у 2025 році після спливу строку позовної давності, відтак і позов було подано після спливу позовної давності що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Згідно із ст. 267 ЦК України пропуск позивачем строку позовної давності про яку заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в задоволенні позову.
Також у відзиві представник відповідача ОСОБА_1 вказав, що судові витрати відповідачів складають 20 000 грн. 00коп. та зробив застереження про те, що докази витрат будуть надані в 5-ти денний строк після прийняття судом рішення разом із заявою про прийняття додаткового рішення, оскільки оплата передбачена після прийняття судом відповідного рішення.
18.03.2026 представник позивача Шевченко А.О. подав до суду пояснення, в яких зазначив наступне.
Щодо дотримання строків пред`явлення вимог до спадкоємців.
Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредитор має пред`явити вимоги до спадкоємця протягом 6 місяців з дня, коли дізнався про відкриття спадщини. Банку стало відомо про смерть позичальника (14.04.2016) лише 12.05.2016. Позивач наголошує, що звернувся до Врадіївської державної нотаріальної контори з претензією кредитора 11.10.2016. Позивачем повністю дотримано встановлений законом 6-місячний строк (з 12.05.2016 по 12.11.2016). Докази дати відправлення претензії поштовим зв`язком повинні міститися безпосередньо у матеріалах спадкової справи. Факт реєстрації претензії нотаріусом пізніше (29.11.2016) не свідчить про пропуск строку позивачем, оскільки дата подання визначається за моментом відправлення кореспонденції.
Щодо позовної давності.
Позивач наголошує, що згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Про склад спадкоємців та обсяг спадкового майна Позивачу стало достеменно відомо лише після отримання інформації у 2025 році за запитами суду. Відтак, право на звернення до суду виникло з моменту ідентифікації належних відповідачів.
Щодо матеріалів спадкової справи та доступу до них.
Із системи "Електронний суд" вбачається, що відповідь від Врадіївської державної нотаріальної контори надійшла до суду (Вхідний номер: 5688/25-Вх від 11.12.2025). Однак, у матеріалах справи № 474/1070/25 в ЕС самі копії відповіді та доданих матеріалів спадкової справи досі не долучені. Це унеможливлює ознайомлення Позивача з документами, на витребуванні яких банк наполягав у своєму клопотанні, та заважає остаточному визначенню кола спадкоємців і обсягу спадкового майна.
Ухвалою суду від 06.04.2026 закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 14 год. 00 хв. 16.06.2026.
Водночас слід наголосити на тому, що під час проведення підготовчого судового засідання 06.04.2026 судом з`ясовувалося у представниці позивача ОСОБА_5 та представника відповідача ОСОБА_1 , які обставини визнаються сторонами, а які обставини підлягають доказуванню під час розгляду справи по суті. Представниця позивача підтримала позов та жодним чином не зазначала щодо обставин зазначених у позовній заяві. Представник відповідача заперечив лише щодо правомірності звернення позивача до суду з позовом через пропуск строку пред`явлення вимоги до спадкоємців та пропуск позовної давності. Жоден з учасників судового провадження не заперечував дату коли позивачу стало відомо про смерть позичальника.
11.06.2026 представник позивача Шевченко А.О. подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив наступне.
Щодо правового статусу електронного зображення (копії) від 12.05.2016 та відсутності факту офіційного сповіщення Банку.
У тексті позовної заяви дійсно зазначено, що 12.05.2016 Банком було отримано копію свідоцтва про смерть позичальника. Проте наявність у внутрішній автоматизованій системі банку невірифікованого графічного файлу (скан-копії) не свідчить про те, що Банк офіційно "дізнався" про смерть боржника у правовому розумінні ст. 1281 ЦК України.
Відсутність верифікації документа: Наявна в матеріалах електронна копія свідоцтва про смерть не є нотаріально посвідченою та не знімалася працівниками Банку з оригіналу. На ній повністю відсутні будь-які обов`язкові відмітки, штампи ("Згідно з оригіналом"), посада, підпис уповноваженого працівника та дата звірки, що є порушенням регламентованого НБУ порядку верифікації документів та стандартів діловодства (ДСТУ 4163-2003).
Невиконання обов`язку спадкоємцями: Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, саме на спадкоємців покладено обов`язок повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини. Відповідачами не надано суду жодного доказу (заяви з відміткою про вручення), який би підтверджував надання до Банку оригіналу свідоцтва, його належним чином завіреної копії чи іншого офіційного документа від уповноваженого органу.
Юридична особа (Банк) не могла вважати отримане цифрове зображення невідомого походження достовірною інформацією, яка породжує процесуальні наслідки.
Щодо направлення претензії кредитора у 2016 році та відсутності відповіді нотаріальної контори.
Через відсутність будь-яких офіційних повідомлень чи платежів від спадкоємців, Банк з метою реалізації свого права, передбаченого ст. 1281 ЦК України, та перевірки факту смерті клієнта, направив до Врадіївської державної нотаріальної контори претензію кредитора за Вих. № 70809NKN0L483 від 11.10.2016. Вказана претензія була отримана та зареєстрована нотаріальною конторою у книзі обліку за № 475 від 29.11.2016 (що підтверджується матеріалами витребуваної судом спадкової справи № 96/2016).
У цій претензії Банк просив повідомити, чи заводилася спадкова справа, та надати відомості про осіб спадкоємців. Проте Врадіївська ДНК не надала жодної відповіді на адресу Банку.
Правове обґрунтування строків: Оскільки ані спадкоємці не виконали свій обов`язок щодо інформування, ані державна нотаріальна контора не відповіла на запит, Банк у розумінні ч. 3 ст. 1281 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) був кредитором спадкодавця, який не знав і не міг знати про відкриття спадщини.
Зазначена норма ч. 3 ст. 1281 ЦК України чітко встановлює, що у такому випадку кредитор має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців протягом одного року від настання строку вимоги.
Строк повного виконання зобов`язань за Кредитним договором № NKRWG104040062 від 09.08.2007 встановлений у п. 7.1 договору та тривав до 08.08.2022. Відтак, Банк мав законне право пред`явити вимогу до 08.08.2023.
Щодо повторного звернення у 2020 році та першого офіційного (але неповного) підтвердження факту заведення спадкової справи.
Зважаючи на відсутність надання інформації з боку спадкоємців та нотаріуса, Банк повторно звернувся до Врадіївської ДНК із претензією кредитора від 25.08.2020 (Вих. № 70809NKN0L483). Лише 03.12.2020 до Банку надійшла перша офіційна відповідь від Врадіївської ДНК (лист № 541/02-14 від 18.11.2020), якою нотаріус повідомив виключно про сам факт існування спадкової справи № 96/2016 щодо ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Застосування чинної на той момент редакції закону: Станом на грудень 2020 року ч. 3 ст. 1281 ЦК України визначала, що якщо кредитор не знав і не міг знати про прийняття спадщини, він має право пред`явити вимоги протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцями свідоцтва.
Надісланий нотаріусом лист від 18.11.2020 не містив жодної інформації про те, чи прийняв хтось із спадкоємців спадщину, хто ці особи, та чи видавалися свідоцтва. Спадкоємці також не надали до Банку цю інформацію.
Через відсутність відомостей про юридичний факт прийняття спадщини конкретними особами, Банк об`єктивно не міг ініціювати судовий спір, а направлені у 2021 претензії адресувалися Відповідачам виключно як потенційним спадкоємцям.
Щодо отримання Банком достовірної інформації про прийняття спадщини конкретними особами у 2025 році.
Достовірну та офіційну інформацію про коло спадкоємців та факт прийняття ними спадщини Банк (як і суд) отримав: вперше у червні 2025 року на підставі ухвали про забезпечення доказів від 10.06.2026 Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/571/25. По цій справі 11.12.2025, коли до матеріалів судової справи на вимогу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 96/2016 від Врадіївської ДНК (супровідний лист № 632/01-16 від 28.11.2025). 
Зі змісту цих відповідей вперше офіційно стало відомо, що спадщину прийняли: дружина померлого - ОСОБА_2 (на підставі поданої заяви про прийняття спадщини від 05.07.2016 року). Син померлого - ОСОБА_3 (в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України як такий, що проживав разом із спадкодавцем на момент смерті, що підтверджено Довідкою Врадіївської селищної ради № 3124 від 05.07.2016).
З огляду на вказане представник позивача ОСОБА_6 робить наступний висновок: оскільки Банк ініціював судовий розгляд щодо стягнення заборгованості, а повні юридичні факти щодо кола спадкоємців та підтвердження прийняття ними спадщини офіційно стали відомі кредитору лише у червні 2025 року з витребуваної судом у Врадіївської державної нотаріальної контори інформації, АТ КБ "ПриватБанк" повністю, вчасно та в рамках чинного законодавства реалізувало своє право на захист інтересів кредитора в межах строків, визначених ст. 1281 ЦК України. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд відхилити заперечення Відповідачів щодо пропуску строків та задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.
Щодо спростування доводів відповідачів про сплив позовної давності (ст.ст. 257, 261 ЦК України).
Відповідачі у відзиві на позовну заяву стверджують, що позивачем пропущено загальний трирічний строк позовної давності. Вказані твердження сторони захисту є абсолютно безпідставними, базуються на вибірковому та помилковому тлумаченні норм матеріального права і повністю спростовуються такими обставинами.
Щодо початку перебігу позовної давності з моменту обізнаності про особу порушника (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
У випадку смерті позичальника кредитор не може пред`явити позов до абстрактної "спадкової маси" - вимоги мають бути звернені до конкретних осіб, які прийняли спадщину й набули статус боржників. Відтак, строк позовної давності щодо вимог до спадкоємців не може розпочатися раніше, ніж кредитор офіційно та достовірно дізнається, які саме особи зафіксовані як такі, що прийняли спадщину.
Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємці всупереч ч. 1 ст. 1282 ЦК України не сповістили Банк про прийняття ними спадщини. Достовірну та офіційну інформацію про те, що спадкоємцями померлого є саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , Банк отримав вперше лише у червні 2025 року на підставі ухвали Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/571/25.
До червня 2025 року Банку не було і не могло бути відомо коло осіб, які є належними відповідачами у справі. Оскільки Банк дізнався про осіб, які порушили його право, лише у червні 2025 року, а позовну заяву (в уточненій редакції) було направлено до суду 30.10.2025 року (тобто через 4 місяці), жодного пропуску строку позовної давності в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України немає.
Щодо імперативного продовження строків позовної давності в силу закону (п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України).
Згідно з умовами Кредитного договору № NKRWG104040062 від 09.08.2007, плановий кінцевий строк повного виконання зобов`язань (повернення кредиту) був встановлений до 08.08.2022. За загальних умов (ст. 257 ЦК України) трирічний строк позовної давності спливав би 08.08.2025, що є ранішим за дату подання цієї уточненої позовної заяви (30.10.2025).
Проте відповідачі повністю ігнорують той факт, що строки позовної давності в Україні були законодавчо зупинені та продовжені на загальнодержавному рівні: Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року Цивільний кодекс України було доповнено пунктом 19 у розділі "Прикінцеві та перехідні положення". Вказана норма чітко й безальтернативно зазначає: "У період дії в Україні воєнного стану строки, визначені статтями 257, 258, 1281, 1282 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого стану".
Оскільки строк виконання основного зобов`язання за договором настав 07.08.2022 - тобто безпосередньо під час дії правового режиму воєнного стану в Україні, загальний трирічний строк позовної давності автоматично продовжений у силу закону на весь період дії воєнного стану. Станом на жовтень 2025 року (дата направлення позову) та станом на сьогодні воєнний стан триває, а отже, позовна давність за вимогами АТ КБ "ПриватБанк" не спливла. 
Щодо безпідставності посилань відповідачів на судову практику у справі № 643/3232/19.
Сторона відповідачів у відзиві безпідставно посилається на правові висновки Верховного Суду у справі № 643/3232/19, стверджуючи, що строк виконання зобов`язань нібито змістився на 2009 рік через виникнення прострочення платежів. Позивач наголошує на нерелевантності зазначеної практики з огляду на таке.
У справі № 643/3232/19 умови кредитного договору (пункт 4.5) передбачали автоматичне та дострокове припинення строку користування кредитом на 11-й день місяця, наступного за місяцем прострочення. Тобто там строк договору змінився автоматично в силу погоджених сторонами умов.
Натомість у Кредитному договорі № NKRWG104040062, укладеному між Банком та ОСОБА_4 , відсутні будь-які умови про автоматичне дострокове закінчення строку дії договору у разі порушення графіку платежів. Банк не направляв спадкодавцю чи спадкоємцям вимог про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, а отже, строк виконання зобов`язання залишався стабільним і тривав до 07.08.2022.
Враховуючи кардинальну відмінність матеріальних обставин та умов договорів, посилання Відповідачів на практику у справі № 643/3232/19 є юридично неспроможними.
З огляду на вказане представник позивача ОСОБА_6 робить наступний висновок: АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з уточненою позовною заявою 30.10.2025 - через чотири місяці після того, як судовим шляхом вперше було встановлено коло спадкоємців. Оскільки строки позовної давності додатково продовжені на підставі пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у зв`язку з воєнним станом, Позивач повністю дотримався встановлених законом строків для захисту своїх майнових інтересів.
Узагальнений висновок щодо обставин справи, які є доведеними та підлягають врахуванню судом при ухваленні рішення.
На підтвердження позовних вимог, які Банк підтримує в повному обсязі, вважаємо за доцільне коротко підсумувати фактичні обставини справи № 474/1070/25, що доведені належними та матеріальними доказами.
Щодо виникнення та тривання кредитних правовідносин.
Факт укладення договору: 09.08.2007 між Банком та спадкодавцем ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № NKRWG104040062, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 23 375,00 доларів США.
Факт видачі та руху коштів: Реальне надання кредитних коштів, а також історія їх часткового погашення Позичальником за життя підтверджується доданими до матеріалів справи первинними документами: оригіналом розрахунку заборгованості, оригіналами виписок по рахунках за тілом кредиту, процентами та комісією, а також копією ордеру на видачу коштів та заяви на видачу готівки.
Щодо обґрунтованості розміру заборгованості та дотримання вимог закону при її розрахунку.
Сума вимог: станом на момент звернення до суду з уточненою позовною заявою заборгованість за договором складає 14 064,39 доларів США, що в еквіваленті становить 585 287,40 грн.
Складовими частинами заборгованості є: заборгованість за тілом кредиту - 13 666,56 доларів США; заборгованість за процентами - 342,15 доларів США; заборгованість за комісією - 55,68 доларів США.
Правомірність нарахувань: оозрахунком заборгованості та доданими банківськими виписками доведено, що Банк діяв у відповідності до норм чинного законодавства . З моменту смерті позичальника ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Банком повністю зупинено нарахування будь-яких штрафних санкцій, а проценти та комісія нараховані виключно по дату смерті боржника. Нарахування заборгованості після 14.04.2016 Банком не здійснювалось, що підтверджує правомірність майнових вимог до спадкової маси.
Щодо наявності спадкового майна, його вартості та забезпечення іпотекою.
Іпотека як доказ наявності майна: 09.08.2007 в забезпечення виконання кредитного договору між Банком та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки. Предметом іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_2 (в тексті позову помилково зазначено ОСОБА_7 ).
Вартість спадкового майна та його достатність: керуючись ст.ст. 43, 83 ЦПК України, позивачем долучено до матеріалів справи офіційну Довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості № 201-20260315-0011339289 від 15.03.2026, згенеровану Фондом державного майна України. Відповідно до цього державного документа, актуальна ринкова вартість вищевказаного будинку становить 1 874 870,50 грн.
Сума спадкового майна (1,87 млн грн) значно перевищує ціну позову (585 287,40 грн). Це свідчить про те, що за рахунок отриманої спадщини вимоги кредитора можуть і повинні бути задоволені в повному обсязі, оскільки вони не виходять за межі вартості спадкового майна в розумінні ч. 1 ст. 1282 ЦК України.
Щодо тягаря доказування вартості майна спадкоємцями.
Позиція Верховного Суду: Банк наголошує, що відповідно до сталої судової практики, зокрема висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 18.09.2019 у справі № 640/6274/16-ц, доводити обсяг спадкового майна та його нижчу вартість повинен саме спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора. Оскільки Відповідачами не надано суду жодної альтернативної оцінки нерухомості чи доказів відсутності/знецінення іпотечного будинку, вартість майна у розмірі 1 874 870,50 грн є доведеною Позивачем і має братися судом за основу.
Щодо набуття відповідачами статусу спадкоємців.
З матеріалів витребуваної судом спадкової справи № 96/2016 вбачається, що відповідач - 1 ( ОСОБА_2 ) прийняла спадщину шляхом особистого подання заяви нотаріусу від 05.07.2016. Відповідача - 2 ( ОСОБА_3 ) обґрунтовано притягнуто як спадкоємця, оскільки відповідно до Довідки Врадіївської селищної ради № 3124 від 05.07.2016 він на момент смерті батька був неповнолітнім та проживав разом із ним за однією адресою ( АДРЕСА_3 ), що згідно з ч. 3 та ч. 4 ст. 1268 ЦК України встановлює автоматичну презумпцію прийняття ним спадщини.
З огляду на вказане представник позивача ОСОБА_6 робить наступний підсумковий висновок: усі ключові елементи предмету доказування - факт надання кредиту, правильність розрахунку боргу строго до дати смерті, коло спадкоємців та достатність вартості майна для покриття боргу - повністю підтверджені матеріалами справи. Процесуальні строки Банком не порушені з об`єктивних причин приховування спадкоємцями інформації.
15.06.2026 представник відповідача ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення, в яких вказує наступне.
Щодо строку надіслання вимоги кредитора. 
У поясненнях від 11.06.2026 банк заперечує той факт, що "банк довідався про смерть боржника 12.05.2016", відтак відсутні підстави вважати, що строк на пред`явлення вимоги в порядку ст. 1281 ЦК України сплив. При цьому представник банку зазначає, що сторона відповідача не надала доказів "офіційного" повідомлення банку про смерть позичальника.
З даного приводу представник відповідача ОСОБА_1 просить врахувати наступне. Верховним Судом стало застосовується практика заборони суперечливої поведінки учасників провадження, наслідком чого є відмова в захисті прав такого учасника, на підставі його доводів (доказів) - які були змінені ним в ході судового розгляду справи.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
В аспекті даної справи банк з самого початку займав позицію про те, що йому було відомо про відкриття спадщини з 12.05.2016.
Зокрема про це було зазначено в позовній заяві банку, на 3-й сторінці в розділі "Виникнення спадкових правовідносин та пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців" банк самостійно зазначив наступну інформацію:
"12.05.2016 Банком було отримано свідоцтво про смерть, згідно якого 14.04.2016 Позичальник помер".
Після цього, відповідачем було подано відзив, в якому зазначено про те, що банк пропустив 6-ти місячний строк пред`явлення вимоги, визначений ст. 1281 ЦК України, що має наслідком припинення права вимоги, адже вимога банка, незважаючи на те, що датована 25.10.2016 - була зареєстрована в державній нотаріальній конторі 29.11.2016, при цьому банком не надано будь-яких доказів направлення відповідної вимоги саме до 29.11.2016.
19.03.2016 року позивачем подано додаткові пояснення, в яких було зазначено наступне:
"Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредитор має пред`явити вимоги до спадкоємця протягом 6 місяців з дня, коли дізнався про відкриття спадщини. Банку стало відомо про смерть позичальника (14.04.2016) лише 12.05.2016". 
І тепер, після проведення і закриття підготовчого засідання, коли банк зрозумів що у нього немає доказів направлення претензії до спадкоємців до завершення 6-ти місячного строку банк змінює свою позицію та зазначає, що йому не було достеменно відомо про смерть позичальника.
Наявна в матеріалах електронна копія свідоцтва про смерть не є нотаріально посвідченою та не знімалася працівниками Банку з оригіналу. На ній повністю відсутні будь-які обов`язкові відмітки, штампи ("Згідно з оригіналом"), посада, підпис уповноваженого працівника та дата звірки, що є порушенням регламентованого НБУ порядку верифікації документів та стандартів діловодства (ДСТУ 4163-2003).
Спадкоємцями не виконано обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 1282 ЦК України. Відповідачами не надано суду жодного доказу (заяви з відміткою про вручення), який би підтверджував надання до Банку оригіналу свідоцтва, його належним чином завіреної копії чи іншого офіційного документа від уповноваженого органу.
Юридична особа (Банк) не могла вважати отримане цифрове зображення невідомого походження достовірною інформацією, яка породжує процесуальні наслідки."
Тим не менш, банк у цих же поясненнях зазначає, що у внутрішній автоматизованій системі банку є відскановане свідоцтво про смерть позичальника. Однак, воно неверифіковане та не свідчить що банк офіційно дізнався про смерть боржника у правовому розумінні ст. 1281 ЦК України.
Така поведінка позивача, зокрема щодо зміни своєї правової позиції щодо дати, коли банку стало відомо про смерть позичальника та відповідно дати отримання свідоцтва про смерть - є суперечливою, а відтак підлягає застосуванню процесуальний ЕСТОПЕЛЬ (за доктриною заборони суперечливої поведінки) і ця позиція не може враховуватись судом.
Стаття 1281 ЦК України на дату смерті позичальника та прийняття спадщини спадкоємцями діяла в наступній редакції: "2. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.".
Тобто в "правовому" розумінні ст. 1281 ЦК України, як зазначає представник позивача, у відповідній редакції не йдеться про те, що зазначений 6-ти місячний строк починає свій перебіг саме з часу "офіційного" повідомлення банку. Натомість строк починає свій перебіг коли банк дізнався або навіть "міг" дізнатися про відкриття спадщини.
Зазначене підтверджується і висновком ВС, зокрема викладеним у Постанові КЦС ВС від 16.05.2018 у справі №640/21504/14, в якій зазначено: "Відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався, або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Отже, шестимісячний строк для звернення з вимогами до спадкоємців, які прийняли спадщину, відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України, обчислюється від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, а не з дня, коли кредитор дізнався про спадкоємців, які прийняли спадщину.
Відповідно до частини третьої статті 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта статті 1282 ЦК України)".
Позивач, зазначаючи що наявна у нього копія свідоцтва про смерть не була офіційно засвідчена, та не знята з оригіналу - чомусь не зазначає яким чином вона була ним отримана, і не надає на підтвердження цього будь-яких доказів. Не зазначає чи були у нього сумніви щодо її справжності і які дії він вчинив для їх перевірки.
Очевидно, що якщо копія свідоцтва про смерть позичальника була завантажена у внутрішню інформаційну систему банку - то це міг зробити лише працівник банку з відповідними правами доступу, відтак найімовірніше це свідоцтво банк міг отримати лише від спадкоємців боржника, і очевидно що він не тільки "міг" але й дізнався про смерть позичальника саме 12.05.2016.
З однієї сторони Банк зазначає, що він не був "офіційно" повідомлений смерть позичальника, відтак до 2025 року не знав про відкриття спадщини, однак з іншої сторони, у цих же поясненнях 8 сторінці банк самостійно зазначає, наступну інформацію: "Правомірність нарахувань: Розрахунком заборгованості та доданими банківськими виписками доведено, що Банк діяв у відповідності до норм чинного законодавства . З моменту смерті позичальника ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Банком повністю зупинено нарахування будь-яких штрафних санкцій, а проценти та комісія нараховані виключно по дату смерті боржника. Нарахування заборгованості після 14.04.2016 Банком не здійснювалось, що підтверджує правомірність майнових вимог до спадкової маси".
Виникає питання, якщо банк не знав про відкриття спадщини до 2025 року, то логічно що мав би нараховувати відсотки до моменту "офіційного" повідомлення про смерть позичальника. Однак банк зазначає що з моменту смерті позичальника з 14.04.2016 - банк не нараховував відсотки та будь-які штрафні санкції, що доводить недобросовісність процесуальної поведінки банку та підтверджує обізнаність Позивача про смерть позичальника і відкриття спадщини в квітні 2016 року.
Факт обізнаності позивача про факт відкриття спадщини боржника є обставиною, що визнавалась сторонами і не підлягала доказуванню.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
За частиною 2 ст. 82 ЦПК України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.
Отже, подання позивачем нових пояснень, у яких він фактично відмовляється від визнаних раніше обставин - не допускається без подання відповідного клопотання та обґрунтування відмови від визнання обставин.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, наслідки зазначення позивачем дати, коли йому стало відомо про відкриття спадщини у позові та поясненнях, що подавалися в березні 2026 року та неподання клопотання про відмову від визнання обставин з обґрунтуванням підстав - несе позивач.
Щодо позовної давності.
Суд може застосовувати позовну давність лише у випадку, якщо дійде висновку про те що право позивача підлягає захисту і відповідно право кредитора не припинилося у відповідності з ч.4 ст. 1281 ЦК України, про що було описано вище.
Позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Підкреслюючи вираз "про особу, яка його порушила" позивач пропускає вираз "могла довідатись".
Відповідачами у справі про стягнення заборгованості зі спадкоємців - є спадкоємця які прийняли спадщину. При цьому як зазначає позивач ОСОБА_2 прийняла спадщину 05.07.2016 шляхом подання заяви до нотаріуса, а ОСОБА_8 - прийняв автоматично, будучи зареєстрованим разом з померлим.
Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відтак, позивач, знаючи про те, що 14.04.2016 відкрилась спадщина після ОСОБА_4 - мав можливість вчинити дії щодо отримання інформації щодо кола спадкоємців, до яких можна пред`явити позов.
Підтвердженням цьому - є отримання такої інформації за ініціативою банку у 2025 році.
Відтак перебіг позовної давності щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з спадкоємців починає свій перебіг з дня завершення 6-ти місячного строку на прийняття спадщини, який завершився 14.10.2016. Відтак загальний строк позовної давності (3 роки) сплив 14.10.2019.
Загальновідомим фактом є те, що карантин через COVID-19 ввели в Україні з 12.03.2020 і його неодноразово продовжували. В подальшому строки позовної давності зупинялись на період військового стану.
Однак, в даному випадку строки позовної давності спливли ще в 2019 році, а відтак посилання банку на "імперативне продовження строків позовної давності в силу закону (п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України) - безпідставне. 
Щодо некоректного посилання відповідачів на практику ВС.
Позивач зазначає, що посилання відповідачів на судову практику у справі № 643/3232/19 - безпідставні, адже в даній справі (643/3232/19) строк виконання зобов`язань змістився на 2009 рік через прострочення платежів за договором.
У відзиві було вставлено велику цитату з даного рішення Верховного Суду. Однак, мета посилання на цю позицію полягала не в тому щоб зазначити, що початок перебігу позовної давності розпочався ще задовго до смерті позичальника як це було в даній справі. Зазначене рішення було вказане в якості прикладу того, що строк пред`явлення вимоги і відповідна втрата права вимоги та строки позовної давності є різними категоріями. І якщо кредитор і пред`явив вимогу до спадкоємців у строки, визначені ст. 1281 - це не звільняє його від обов`язку пред`явити позов в межах строків позовної давності, в інакшому випадку суд може застосувати позовну давність.
В аспекті даної справи наголошувалося на тому, що строк позовної давності розпочав свій перебіг після завершення строку прийняття спадщини і відповідно визначення кола спадкоємців, тобто в жовтні 2016 року.
Отже під час розгляду справи перед судом постало правове питання щодо застосування законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин.
Представник позивач ОСОБА_6 стверджує, що застосуванню підлягає ч. 3 ст. 1281 ЦК України, в редакції станом на грудень 2020 року, яка визначала, що якщо кредитор не знав і не міг знати про прийняття спадщини, він має право пред`явити вимоги протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцями свідоцтва.
Також представник позивача ОСОБА_6 стверджує, що право на звернення до суду виникло з моменту ідентифікації належних відповідачів, а саме у 2025 році.
Крім цього представник позивача ОСОБА_6 вказує, що оскільки ані спадкоємці не виконали свій обов`язок щодо інформування, ані державна нотаріальна контора не відповіла на запит, позивач у розумінні ч. 3 ст. 1281 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) був кредитором спадкодавця, який не знав і не міг знати про відкриття спадщини.
Зазначена норма ч. 3 ст. 1281 ЦК України чітко встановлює, що у такому випадку кредитор має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців протягом одного року від настання строку вимоги.
В свою чергу, представник відповідача ОСОБА_1 стверджує, що застосуванню підлягає ч. 2 ст. 1281 ЦК України, в редакції станом на час коли позивач дізнався по відкриття спадщини - 12.05.2016, яка визначала, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Представники позивача ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судове засідання 16.06.2026 не з`явилися, хоча належним чином в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлені про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили. Водночас 15.06.2026 представник позивача Шевченко А.О. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідачі в судове засідання 16.06.2026 не з`явилися, хоча належним чином в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлені про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили.
В судовому засіданні 16.06.2026 представник відповідача ОСОБА_1 заперечив щодо позовних вимог з підстав зазначених у відзиві та додаткових поясненнях та просив відмовити в задоволенні позову.
З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників судового розгляду, які не з`явилися в судове засідання.
На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України, суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 15 год. 30 хв. 26.06.2026.
Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
09.08.2007 між ОСОБА_4 та позивачем укладено кредитний договір № NKRWG104040062 за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 23 375.00 Доларів США в обмін на зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, та інших платежів, які передбачені умовами договору.
09.08.2007 в забезпечення виконання зобов`язань за договором між позивачем - іпотекодержатель та ОСОБА_4 - іпотекодавець укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцями в іпотеку належне на праві власності майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 103,5 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м позначеного на плані Літ. А-Ж, гараж Літ. Б; літня кухня Літ. В; кладова Літ. Г; сарай Літ. Д. вбиральня Літ. У; огорожа № 1-3, криниця № 4, замощения 5-6.
Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі продажу посвідченого, Лавріненко М.І., приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області, 09.08.2007 за реєстровим № 1034. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Первомайським МБТІ 05.07.2007 за № 15125294, вартість цього будинку, складає 157530 (сто п`ятдесят сім тисяч п`ятсот тридцять гривень 00 коп.).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19.04.2016.
При цьому слід відмітити, що копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 була долучена позивачем до позовної заяви.
До позовної заяви позивачем також була долучена копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 15.07.1982, згідно якого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 одружився з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка після одруження змінила прізвище на " ОСОБА_11 ".
При цьому слід відмітити, що на копії свідоцтва про укладення шлюбу наявний відтиск штемпеля позивача, яким засвідчено відповідність копії оригіналу та зазначено дату - 20.06.2007, а також наявний підпис менеджера ОСОБА_12 .
Станом на час розгляду справи заборгованість за договором становить 14 064,39 доларів США, що складається з: 13666,56 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 342,15 доларів США - заборгованість за процентами; 55,68 доларів США - заборгованість за комісією.
Водночас слід відмітити, що з наданого позивачем розрахунку позовних вимог вбачається, що позивач з 18.04.2016 припинив нарахування відсотків, комісії та штрафних санкцій за договором № NKRWG104040062.
Згідно матеріалів спадкової справи № 96/2016 заведеної після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцями останнього є:
- ОСОБА_2 , яка згідно довідки Врадіївської селищної ради № 3124 від 05.07.2016 на момент відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем та яка подала до нотаріальної контори відповідну заяву від 05.07.2016, яка зареєстрована 05.07.2016 за № 277;
- ОСОБА_3 , який згідно довідки Врадіївської селищної ради № 3124 від 05.07.2016 на момент відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем.
Позивачем підготовлено претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України за вих. № 789NKLFZ052Z0 та вих. № 70809NKN0L483, яка датується 11.10.2016 та адресована Врадіївській державній нотаріальній конторі.
Однак наданий позивачем фіскальний чек від 25.10.2016 та реєстр № 3123 рекомендованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензій кредитора до ДНК (UM), який не містить дати його формування та відтиску штемпеля відділення пошти про прийняття його до опрацювання, не підтверджує факт направлення позивачем Врадіївській державній нотаріальній конторі претензії кредитора від 11.10.2016. Ні фіскальний чек, ні реєстр не містять інформації, щодо здійснення позивачем поштового відправлення на адресу Врадіївської державної нотаріальної контори щодо боржника ОСОБА_4 за кредитним договором № NKRWG104040062.
При цьому матеріали справи не містять жодних інших доказів, які б підтверджували факт направлення позивачем претензії кредитора від 11.10.2016 Врадіївській державній нотаріальній конторі засобами поштового зв`язку чи в інший спосіб.
Водночас Врадіївська державна нотаріальна контора у листі № 541/02-14 від 18.11.2020, адресованому позивачу, повідомляє останнього про те, що: "Ваша претензія від 29.11.2016 року за Вих. № 789NKLFZ052Z0 від 11.10.2016 року та Вих. № 70809NKN0L483 від 11.10.2016 року, на боржника, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , долучена до спадкової справи № 96/2016 та зареєстровано в книзі обліку і реєстрації спадкових справ № 475 від 29.11.2016 року".
При цьому слід відмітити, що в матеріалах спадкової справи, які були надані нотаріальною конторою на виконання ухвали суду про витребування доказів наявна претензія кредитора за вих. № 789NKLFZ052Z0 від 11.10.2016 та вих. № 70809NKN0L483 від 11.10.2016, на якій наявні відмітка про її реєстрацію 29.11.2016 за № 475. А також наявна відмітка щодо дати надходження - 24.11.2016 індекс 467/02-14.
В матеріалах спадкової справи відсутні жодні документи, які б підтверджували спосіб надходження претензії кредитора за вих. № 789NKLFZ052Z0 від 11.10.2016 та вих. № 70809NKN0L483 від 11.10.2016 до нотаріальної контори.
Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем підготовлено претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України за вих. № 789NKLFZ052Z0 та вих. № 70809NKN0L483, яка датується 20.08.2020 та адресована Врадіївській державній нотаріальній конторі.
Позивачем на підтвердження факту направлення претензії кредитора від 25.08.2020 надано фіскальний чек від 14.09.2020 та реєстр № gnk20200912_064035 рекомендованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензії кредитора до ГНК, який не містить дати його формування, однак містить відтиск штемпеля відділення пошти про прийняття його до опрацювання "14.09.20-20".
Врадіївська державна нотаріальна контора у листі № 541/02-14 від 18.11.2020, адресованому позивачу, повідомляє останнього про те, що: "Ваша претензія від 25.08.2020 року за Вих. № 789NKLFZ052Z0 від 25.08.2020 року та Вих. № 70809NKN0L483 від 25.08.2020 року, на боржника, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , долучена до спадкової справи № 96/2016 та зареєстровано в книзі обліку і реєстрації спадкових справ № 321 від 13.11.2020 року".
При цьому слід відмітити, що в матеріалах спадкової справи, які були надані нотаріальною конторою на виконання ухвали суду про витребування доказів наявна претензія кредитора за вих. № 789NKLFZ052Z0 від 25.08.2020 та вих. № 70809NKN0L483 від 25.08.2020, на якій наявні відмітка про її реєстрацію 13.11.2016 за № 321. А також наявна відмітка щодо дати надходження - 13.11.2020 індекс 446/02-14.
В матеріалах спадкової справи відсутні жодні документи, які б підтверджували спосіб надходження претензії кредитора за вих. № 789NKLFZ052Z0 від 25.08.2020 та вих. № 70809NKN0L483 від 25.08.2020 до нотаріальної контори.
Позивачем підготовлено лист-претензію за вих. № 789NKLFZ052Z0 та вих. № 70809NKN0L483, який датується 03.11.2021 та адресований ОСОБА_3 .
Позивачем на підтвердження факту направлення ОСОБА_3 листа-претензії від 03.11.2021 надано фіскальний чек від 09.11.2021 та реєстр 1 згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів Заява в суд про повернення судового збору, який не містить дати його формування, однак містить відтиск штемпеля відділення пошти про прийняття його до опрацювання "09.11.20-21".
Позивачем підготовлено лист-претензію за вих. № 789NKLFZ052Z0 та вих. № 70809NKN0L483, який датується 03.11.2021 та адресований ОСОБА_2 .
Матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували факт направлення позивачем ОСОБА_2 листа-претензії від 03.11.2021.
В матеріалах справи наявний лист Врадіївської районної нотаріальної контори № 279/01-16 від 13.06.2026, яким нотаріальна контора на виконання ухвали Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.06.2025 у справі № 474/571/25 інформує суд про заведення спадкової справи № 96/2016 після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцями якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Також в матеріалах справи наявних лист Центру надання адміністративних послуг Врадіївської селищної ради № 77 від 16.06.2025, яким центр на виконання ухвали Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.06.2025 у справі № 474/571/25 інформує суд про те, що на момент смерті ОСОБА_4 , з ним за однією адресою були зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Позивачем підготовлено лист-претензію за вих. № 789NKLFZ052Z0 та вих. № 70809NKN0L483, який датується 01.07.2025 та адресований ОСОБА_3 .
Позивачем підготовлено лист-претензію за вих. № 789NKLFZ052Z0 та вих. № 70809NKN0L483, який датується 01.07.2025 та адресований ОСОБА_2 .
Позивачем на підтвердження факту направлення ОСОБА_13 та ОСОБА_2 листа-претензії від 01.07.2025 надано фіскальний чек від 05.07.2025 та список № DN0202941GNV_UB_03.07.25, який містить відтиск штемпеля відділення пошти про прийняття його до опрацювання "05.07.25".
Встановивши вказані обставини, суд приходить до наступного висновку.
Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як визначено ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
В силу ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Сторони не заперечують факт укладення кредитного договору та договору іпотеки, як і суму існуючої заборгованості по кредитному договору.
Водночас щодо вирішення правового питання щодо застосування законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, слід зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Статтею 5 ЦК України визначено, що Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
З встановлених судом обставин слід дійти висновку, що позивачу було відомо про смерть позичальника - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Такий висновок суду підтверджується наступним.
У позовній заяві представник позивача Ляр Д.Ю. повідомляє суд, що 12.05.2016 позивачу стало відомо про смерть позичальника шляхом отримання копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 . Про цю обставину також вказує представник позивача ОСОБА_6 у своїх поясненнях поданих до суду 18.03.2026. Вказану обставину не заперечувала представниця позивача ОСОБА_5 , яка в підготовчому судовому засіданні, на запитання судді, зазначила, що підтримує позов в повному обсязі.
Представник позивача ОСОБА_6 почав заперечувати щодо дати та обставин за яких позивачу стало відомо про смерть позичальника, лише після закінчення підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті, тобто після визначення судом обставин, які визнаються сторонами та не підлягають доказуванню, в тому числі і щодо дати коли позивачу стало відомо про смерть позичальника.
Водночас слід зазначити, що не тільки твердження представників позивача підтверджують те, що позивачу стало відомо про смерть позичальника 12.05.2016, це підтверджують також об`єктивно існуючі обставини та дії позивача.
Згідно правил Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказ Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, позивач самостійно не міг отримати копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 . Свідоцтво про смерть фізичної особи мають право отримати члени сім`ї та родичі: чоловік/дружина, діти (зокрема усиновлені), онуки, брати, сестри, дідусь, бабуся. Спадкоємці: особи, зазначені в заповіті, або спадкоємці за законом (навіть якщо вони не є прямими родичами). Законні представники: особи, які діють в інтересах неповнолітніх спадкоємців або недієздатних осіб (наприклад, представники органу опіки). Інші заінтересовані особи: адміністрація лікарні, де настала смерть, або працівники органів соціального захисту.
Вказане свідчить про те, що певна особа, яка мала право на отримання свідоцтва про смерть надала його копію позивачу, після чого позивач вчинив активні дії щодо остаточного визначення розміру заборгованості, а саме з 18.04.2016 (після дати смерті позичальника) припинив здійснення нарахування за кредитом та розпочав процедуру звернення до нотаріальної контори з претензією кредитора в порядку, визначеному ст. 1281 ЦК України.
Вказані дії представників позивача свідчать про суперечливу поведінку позивача.
З огляду на вищевикладене суд зазначає, що в даному випадку підлягає застосуванню принцип заборони суперечливої поведінки учасників провадження, наслідком чого є відмова в захисті прав такого учасника, на підставі його доводів (доказів) - які були змінені ним в ході судового розгляду справи.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Таким чином суд вважає, що саме 12.05.2016 позивач дізнався про смерть позичальника, а тому застосуванню підлягає законодавство, яке діяло станом на 12.05.2016.
Щодо обґрунтованості позовних вимог з огляду на приписи чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин в сфері кредитних правовідносин, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Щодо обґрунтованості позовних вимог з огляду на приписи чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин щодо пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, слід зазначити наступне.
Статтею 608 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач дізнався про смерть позичальника, тобто про відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому вданому випадку застосуванню підлягають саме приписи ч. 2 ст. 1281 ЦК України, яка визначає 6-ти місячний строк пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, та який обраховується з моменту коли позивач дізнався про відкриття спадщини.
Тобто позивач мав право звернутися з вимогами до спадкоємців, які прийняли спадщину до 12.11.2016.
Водночас, як встановлено судом, згідно матеріалів спадкової справи № 96/2016 заведеної після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцями останнього є:
- ОСОБА_2 , яка згідно довідки Врадіївської селищної ради № 3124 від 05.07.2016 на момент відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем та яка подала до нотаріальної контори відповідну заяву від 05.07.2016, яка зареєстрована 05.07.2016 за № 277;
- ОСОБА_3 , який згідно довідки Врадіївської селищної ради № 3124 від 05.07.2016 на момент відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем.
При цьому суд вважає, що позивачу станом на 12.05.2016 не тільки було відомо про смерть позичальника, а також було відомо особу потенційного спадкоємця - ОСОБА_2 , оскільки представником позивача до позовної заяви була долучена копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 15.07.1982, згідно якого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 одружився з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка після одруження змінила прізвище на " ОСОБА_11 ". При цьому слід відмітити, що на копії свідоцтва про укладення шлюбу наявний відтиск штемпеля позивача, яким засвідчено відповідність копії оригіналу та зазначено дату - 20.06.2007, а також наявний підпис менеджера ОСОБА_12 .
Тобто на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки, а також смерті позичальника банку достовірно було відомо, що позичальник був одружений на ОСОБА_2 , і що остання згідно вимог ст.ст. 1222, 1261 ЦК України, за умови якщо шлюб не розірвано, входить до першої черги спадкоємців після померлого позивальника.
В позовній заяві позивач стверджує, що 25.10.2016 в перше звернувся до Врадіївської нотаріальної контори з вимогою кредитора, після чого повторно звернувся з вказаною вимогою 14.09.2020.
Однак, як встановлено судом, позивачем підготовлено претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України за вих. № 789NKLFZ052Z0 та вих. № 70809NKN0L483, яка датується 11.10.2016 та адресована Врадіївській державній нотаріальній конторі.
Однак наданий позивачем фіскальний чек від 25.10.2016 та реєстр № 3123 рекомендованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензій кредитора до ДНК (UM), який не містить дати його формування та відтиску штемпеля відділення пошти про прийняття його до опрацювання, не підтверджує факт направлення позивачем Врадіївській державній нотаріальній конторі претензії кредитора від 11.10.2016. Ні фіскальний чек, ні реєстр не містять інформації, щодо здійснення позивачем поштового відправлення на адресу Врадіївської державної нотаріальної контори щодо боржника ОСОБА_4 за кредитним договором № NKRWG104040062.
При цьому матеріали справи не містять жодних інших доказів, які б підтверджували факт направлення позивачем претензії кредитора від 11.10.2016 Врадіївській державній нотаріальній конторі засобами поштового зв`язку чи в інший спосіб.
Водночас Врадіївська державна нотаріальна контора у листі № 541/02-14 від 18.11.2020, адресованому позивачу, повідомляє останнього про те, що: "Ваша претензія від 29.11.2016 року за Вих. № 789NKLFZ052Z0 від 11.10.2016 року та Вих. № 70809NKN0L483 від 11.10.2016 року, на боржника, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , долучена до спадкової справи № 96/2016 та зареєстровано в книзі обліку і реєстрації спадкових справ № 475 від 29.11.2016 року".
При цьому слід відмітити, що в матеріалах спадкової справи, які були надані нотаріальною конторою на виконання ухвали суду про витребування доказів наявна претензія кредитора за вих. № 789NKLFZ052Z0 від 11.10.2016 та вих. № 70809NKN0L483 від 11.10.2016, на якій наявні відмітка про її реєстрацію 29.11.2016 за № 475. А також наявна відмітка щодо дати надходження - 24.11.2016 індекс 467/02-14.
В матеріалах спадкової справи відсутні жодні документи, які б підтверджували спосіб надходження претензія кредитора за вих. № 789NKLFZ052Z0 від 11.10.2016 та вих. № 70809NKN0L483 від 11.10.2016 до нотаріальної контори.
Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем підготовлено претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України за вих. № 789NKLFZ052Z0 та вих. № 70809NKN0L483, яка датується 25.08.2020 та адресована Врадіївській державній нотаріальній конторі.
Позивачем на підтвердження факту направлення претензії кредитора від 25.08.2020 надано фіскальний чек від 14.09.2020 та реєстр № gnk20200912_064035 рекомендованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензії кредитора до ГНК, який не містить дати його формування, однак містить відтиск штемпеля відділення пошти про прийняття його до опрацювання "14.09.20-20".
Врадіївська державна нотаріальна контора у листі № 541/02-14 від 18.11.2020, адресованому позивачу, повідомляє останнього про те, що: "Ваша претензія від 25.08.2020 року за Вих. № 789NKLFZ052Z0 від 25.08.2020 року та Вих. № 70809NKN0L483 від 25.08.2020 року, на боржника, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , долучена до спадкової справи № 96/2016 та зареєстровано в книзі обліку і реєстрації спадкових справ № 321 від 13.11.2020 року".
Отже з вищевикладеного достовірно можливо стверджували лише те, що позивач звернувся з вимогою кредитора в порядку, визначеному ст. 1281ЦК України, не раніше 24.11.2016, тобто з пропуском строку визначеного ч. 2 ст. 1281 ЦК України, втративши тим самим право вимоги до спадкоємців ОСОБА_4 (ч. 4 ст. 1281 ЦК України).
Таким чином з сукупності вищевикладеного слідує, що позов є безпідставним та не обґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.
Щодо застосування строку позовної давності слід зазначити наступне, що сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Проте цей механізм застосовується судом виключно за заявою сторони у спорі та лише після того, як суд встановить, що право позивача дійсно було порушено і позовні вимоги є обґрунтованими.
Отже, оскільки судом не встановлено порушенням прав позивача, а відтак позовна давність не застосовується.
На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору понесені позивачем при подачі позову до суду в сумі 7 090 грн. 39 коп. покладаються на позивача.
Питання щодо розподілу судових витрат понесених відповідачем буде розглянуте в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141, ст. 270 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258-268, 273, 279 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.
Витрати зі сплати судового збору в сумі 7 090 (сім тисяч дев`яносто) грн. 39 коп. покладаються на позивача Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк".
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: 
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ 14360570, адреса: вул. Грушевського, буд 1Д, м. Київ, 01001).
Відповідачка: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ).
Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Суддя Ф.Г. Сокол