Справа № 420/32853/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.09.2025 р. № 155250036582;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як водію міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв з 08 липня 2025 року із зарахуванням до загального стажу роботи періодів роботи з 01.10.1991 року по 15.03.1993 року, з 14.04.1993 року по 01.11.1993 року, з 27.01.1994 року по 30.07.1994 року з 05.08.1994 року 31.12.1997 року, з 01.012004 року по 31.12.2004 року та з 01.03.2009 року по 28.06.2009 року згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 та до пільгового стажу роботи періоди роботи з 01.04.1996 року по 12.06.2019 року згідно із довідкою від 04.07.2025 року № 11, виданою Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс»;
- звернути рішення до негайного виконання в межах одного місяця.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.09.2025 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як водію міськелектротранспорту. Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області 09.09.2025 року за № 155250036582 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. При цьому відмова ґрунтувалась на тому, що заявниця не досягла віку 55 років та не набула необхідного страхового та пільгового стажу. А, також до страхового та до пільгового стажу роботи не зараховано періоди: роботи за записами трудової книжки від 02.10.1991 НОМЕР_1 та довідкою від 04.07.2025 № 11, оскільки не підтверджено зміну прізвища з « ОСОБА_2 »(так російською) на « ОСОБА_3 », а також період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 та з 01.03.2009 по 28.06.2009, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутня інформація про роботу за вказаний період. Позивачка уважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії від 09.09.2025 року № 155250036582 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернулася до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою суду від 02.10.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. 
06.10.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі від 02.10.2025 року. 
Ухвалою від 15.10.2025 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/32853/25 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.
30.10.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Заперечуючи проти позову, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області посилається на те, що позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058) та доданими документами. Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що розглядає заяву — Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області . Розглянувши заяву та надані Позивачкою документи, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято Рішенням №155250036582 від 09.09.2025, яким позивачці відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах. Отже, Головним управління не приймалось рішення по суті заяви позивачки, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивачки та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області. З огляду на викладене, Головне управління не є суб`єктом прийняття рішення та є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки проживання позивачки на території, яку обслуговує Головне управління, не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактор є визначення органу яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду. За результатами розгляду доданих позивачкою до заяви документів, встановлено, що до страхового та пільгового стажу не зараховано періоди роботи за записами трудової книжки від 02.10.1991 НОМЕР_1 та довідкою від 04.07.2025 №11, оскільки не підтверджено зміну прізвища з « ОСОБА_2 » (так російською) на « ОСОБА_3 », а також роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 та з 01.03.2009 по 28.06.2009, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутня інформація про роботу за вказаний період. В зв`язку з чим, відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 прийнято рішення від 09.09.2025 №155250036582 про відмову в призначенні пенсії позивачці, оскільки вона не набула необхідного страхового та пільгового стажу та не досягла пенсійного віку. З огляду на вищезазначене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №155250036582 від 09.09.2025, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Що стосується вимоги про зобов`язання Головного управління здійснити призначення та виплати пенсії, то відповідно до ст. 58 Закону № 1058 Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та здійснює її виплату. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії. Оскільки повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції Пенсійного фонду, суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
30.10.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Заперечуючи проти позову, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області посилається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління із заявою про призначення пенсії відповідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Відповідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія за віком на пільгових умовах призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великогабаритних автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років. Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 № 1566/11846 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах надається довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видана підприємством, установою, організацією відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок) ( у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, згідно з пунктом 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 2-3 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону). Форма довідки затверджена додатком 5 до вказаного Порядку. Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку — на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж особи становить 26 років 3 місяці 2 дні. Пільговий стаж відсутній. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового та до пільгового стажу не зараховано періоди: - роботи за записами трудової книжки від 02.10.1991 НОМЕР_1 та довідкою від 04.07.2025 №11 , оскільки не підтверджено зміну прізвища з « ОСОБА_2 » (так російською) на « ОСОБА_3 », а також роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 та з 01.03.2009 по 28.06.2009, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутня інформація про роботу за вказаний період. Для зарахування періодів роботи за записами трудової книжки необхідно надати документи про зміну прізвища. Враховуючи вищевикладене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки позивач не набула необхідного страхового та пільгового стажу. Не досягла пенсійного віку. За принципом екстериторіальності відмову у призначенні пенсії від 09.09.2025 №155250036582 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області. Після надання відмови електронна пенсійна справа була повернута до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
30.10.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій вона заперечує проти доводів відповідача та наполягає на задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.09.2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як водію міськелектротранспорту.
Органом, що приймає рішення за заявою позивача від 02.09.2025 року, за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області. 
Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішенням від 09.09.2025 № 155250036582 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , яким відмовлено в призначенні пенсії відповідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки заявниця не набула необхідного страхового та пільгового стажу, не досягла пенсійного віку.
В обґрунтування рішення зазначено:
«Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 02.09.2025. 
Вік заявниці 50 років. 
Відповідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія за віком на пільгових умовах призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великогабаритних автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років. 
Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 № 1566/11846 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах надається довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видана підприємством, установою, організацією відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок) ( у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, згідно з пунктом 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 2-3 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону). Форма довідки затверджена додатком 5 до вказаного Порядку. 
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку — на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Страховий стаж особи становить 26 років 3 місяці 2 дні. 
Пільговий стаж відсутній. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового та до пільгового стажу не зараховано періоди: - роботи за записами трудової книжки від 02.10.1991 НОМЕР_1 та довідкою від 04.07.2025 №11, оскільки не підтверджено зміну прізвища з « ОСОБА_2 » (так російською) на « ОСОБА_3 », а також роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 та з 01.03.2009 по 28.06.2009, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутня інформація про роботу за вказаний період. Для зарахування періодів роботи за записами трудової книжки необхідно надати документи про зміну прізвища.».
Згідно Форми РС-право станом на 02.09.2025 року до страхового стажу позивача зараховано наступні періоди: з 01.01.1998 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2005 року по 28.02.2009 року, з 29.06.2009 року по 30.06.2011 року, з 01.07.2011 року по 31.07.2025 року.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивачка звернулася до суду із даним адміністративним позовом.
Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України №1788-XII від 05.11.1991»Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з пунктом «з» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «з» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема жінкам з 50 років до 55 років.
9 липня 2003 року ухвалено Закон №1058-ІV, який доповнено, зокрема п. 8 ч. 2 ст. 114 такого змісту: водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (пункт 1 Рішення №1-р/2020).
Саме це Рішення Конституційного Суду України у справі №1-р/2020 покладено в основу позовних вимог (далі - Рішення №1-р/2020).
Позивачка вважає, що за наявності необхідного стажу роботи та досягненням 50 років вона має право на пенсію на пільгових умовах.
Натомість, відповідач керується Законом №1058-ІV (в редакції Закону №2148-VIII), за яким пенсійний вік для становить 55 років.
Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що у рішенні від 23 січня 2020 року Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (пункт 1 Рішення №1-р/2020).
Конституційний Суд України в рішенні від 8 червня 2016 року у справі №4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення №4-рп/2016).
З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Отже, стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Виходячи з наведеного, з дня ухвалення Конституційним Судом України вищезгаданого Рішення, застосуванню підлягає стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Необхідно зауважити, що Верховний Суд розглядав зразкову справу за релевантних обставин та надав оцінку аналогічним спірним правовідносинам.
Так, 21.04.2021 року Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №360/3611/20, у якому сформував такий правовий висновок:
«до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ №1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії».
Велика Палата Верховного Суду переглядаючи рішення у зразковій справі №360/3611/20, 03.11.2021 ухвалила Постанову, у якій, зокрема дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному.
Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону №1058-ІV, серед іншого, пенсія призначається з дня звернення за пенсією; пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
За таких підстав, суд доходить висновку, що позивачка відповідає віковому критерію, тобто досягла 50 років, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Вирішуючи питання щодо правомірності/неправомірності не періодів роботи до загального стажу та до пільгового стажу позивача спірних періодів стажу водія міського пасажирського транспорту, суд зазначає таке.
Вирішуючи питання щодо правомірності/неправомірності не зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів стажу водія міського пасажирського транспорту, а також періодів роботи до загального стажу, суд зазначає таке.
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивачка працювала:
- у період з 01.10.1991 року по 15.03.1993 року в дитячому садку № 75 (запис 1-2);
- у період з 14.04.1993 року по 01.11.1993 року в дитячому садку № 75 (запис 3-4);
- у період з 27.04.1994 року по 30.07.1994 року в Санаторних яслях-садку № 141 (запис 5-6);
- з 05.08.1994 року працює у комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» (ОТТУ «депо ім. Леніна» перейменоване в ООТУ трамвайне депо №1, в подальшому перейменоване в комунальне підприємство «Одесміськелектротранс») (запис № 7-32).
Згідно Форми РС-право станом на 02.09.2025 року до страхового стажу позивача зараховано наступні періоди: з 01.01.1998 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2005 року по 28.02.2009 року, з 29.06.2009 року по 30.06.2011 року, з 01.07.2011 року по 31.07.2025 року.
Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача: з 01.10.1991 року по 15.03.1993 року, з 14.04.1993 року по 01.11.1993 року, з 27.04.1994 року по 30.07.1994 року, з 05.08.1994 року по 31.12.1997 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.03.2009 року по 28.06.2009 року
Відповідно до змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.09.2025 року № 155250036582, за доданими документами до страхового та до пільгового стажу позивача не зараховано періоди: роботи за записами трудової книжки від 02.10.1991 НОМЕР_1 та довідкою від 04.07.2025 №11, оскільки не підтверджено зміну прізвища з « ОСОБА_2 » (так російською) на « ОСОБА_3 », а також період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 та з 01.03.2009 по 28.06.2009, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутня інформація про роботу за вказаний період.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 цього Порядку №637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до пункту 17 указаного Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.
Згідно пункту 2.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58), трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
Згідно пунктів 2.2-2.4 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується 05.01.1993. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно пунктів 2.11-2.13 Інструкції №58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Записи про причини звільнення повинні здійснюватися в трудовій книжці в точній відповідності з формулюванням чинного законодавства з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.25 Інструкція №58).
Згідно з пункту 2.26 Інструкція №58 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.
Аналогічні за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, яка не застосовується з дня прийняттям наказу Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.
Відповідно до пункту 3.1 Інструкції №58, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Як було зазначено судом вище, підставою не зарахування до страхового стажу періоду роботи за записами трудової книжки роботи за записами трудової книжки від 02.10.1991 НОМЕР_1 та довідкою від 04.07.2025 №11, стало не підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_2 » (так російською) на « ОСОБА_3 ».
Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до трудової книжки від 02.10.1991 року серії НОМЕР_1 , трудова книжка заповнена на ім`я « ОСОБА_4 » (мовою оригіналу). На звороті титульної сторінки вказаної трудової книжки зазначена інформація про те, що прізвище змінено на ОСОБА_3 , а також зазначено посиланням на відповідний документ, на підставі якого внесено відомості про зміну прізвища. Вказана інформація завірена печаткою та підписом відповідальної особи.
За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень ГУ ПФУ в Київській області щодо не підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » в трудовій книжці від 02.10.1991 року серії НОМЕР_1 .
Окрім цього, відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких оформлення записів у трудовій книжці робить їх недійсними або сумнівними.
За таких обставин, суд доходить висновку про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області при прийнятті рішення від 09.09.2025 року № 155250036582 протиправно не зараховано позивачу до страхового стажу період роботи згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Щодо зарахування періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 та з 01.03.2009 по 28.06.2009 в КП «Одесміськелектротранс» до загального трудового стажу, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.14 Закону №1058-IV, страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону №1058-IV, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до ч.ч.2-3 цієї статті, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством, у разі: ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків; неведення страхувальником бухгалтерського обліку чи відсутності в нього відповідних первинних документів; якщо сума страхових внесків, нарахована страхувальником, не підтверджується документами.
Обчислення територіальними органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться виходячи з розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Частинами 5-6 ст.20 Закону №1058-IV передбачено, що страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч.10 ст.20 Закону №1058-IV).
Відповідно до ч.12 ст.20 Закону №1058-IV, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Згідно зі ст.106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.
Отже, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірний період, не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду його роботи.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією висловленою Верховним Судом, згідно якої несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків (постанови від 17.07.2019 року по справі №144/669/17, від 20.03.2019 року по справі №688/947/17, від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 року у справі №199/1852/15-а, від 27.02.2019 року у справі №638/5795/17, від 31.10.2019 року у справі №683/1814/16-а, від 12.09.2019 у справі №489/2283/16-а, від 23.03.2020 року у справі №535/1031/16-а та від 01.03.2021 у справі №423/757/17).
Як вбачається з матеріалів справи, а саме записів №7-32 трудової книжки позивачки від 02.10.1991року серії НОМЕР_1 , 05.08.1994 року працює у комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» (ОТТУ «депо ім. Леніна» перейменоване в ООТУ трамвайне депо №1, в подальшому перейменоване в комунальне підприємство «Одесміськелектротранс»). Записи підписані уповноваженою особою та завірені печаткою, виправлень чи закреслень не містять.
Враховуючи зазначене та те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску, так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме на страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання роботодавцем - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків чи подачі звітності, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам та/або не подання звітності не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.03.2009 року по 28.06.2009 року.
Щодо не зарахування позивачці до пільгового стажу роботи періодів роботи згідно із довідкою від 04.07.2025 року № 11, виданою Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс», суд зазначає наступне.
Суд встановив, що, згідно з даними трудової книжки серії НОМЕР_1 та довідки від 04.07.2025 року №11, виданою Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс», позивачка з 01.04.1996 року по 07.04.2002 року, з 20.07.2002 року по 16.06.2003 року, з 03.11.2003 року по 04.02.2005 року, з 23.12.2006 року по 09.07.2008 року, з 10.08.2008 року по 04.09.2008 року, з 23.02.2009 року по 19.06.2011 року, з 10.10.2011 року по 05.12.2011 року, з 01.06.2012 року по 02.03.2016 року, з 15.04.2016 року по 09.12.2016 року, з 12.08.2017 року по 17.10.2018 року, з 30.10.2018 року по 12.06.2019 року працювала у Комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» (ОТТУ «депо ім. Леніна» перейменоване в ООТУ трамвайне депо №1, в подальшому перейменоване в комунальне підприємство «Одесміськелектротранс») повний робочий день та виконувала послуги по перевезенню пасажирів за професією водія міського пасажирського трамвая.
Загальний стаж позивача на посаді водія пасажирського міського трамваю складає 18 років та 5 місяців, що підтверджується довідкою від 04.07.2025 року №11, виданою Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс».
Суд звертає увагу, що вказана довідка містить відомості про періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, професію та посаду, характер виконуваної роботи, а періоди роботи повністю співпадають із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Підставою для видачі довідки зазначено: книги наказів з 1996 р. по 2025 р. (накази №23к від 01.04.96р.; № 49к від 01.04.99р.; №68к від 31.07.2002р.: №121к від 10.11.03р.: №87 від 11.03.04р.; №272 від 20.12.06р.; №137 від 30.03.07р.; №277 від 12.07.07р.; №462 від 31.12.07р.; №95 від 07.08.08р.; №52 від 20.02.09р.; №162 від 11.06.09р.; №376 від 03.10.11р.; №227 від 24.05.12р.; №217 від 14.04.16р.: №1038 від 07.08.17р.; №1613 від 29.10.18р.; ф. П-2, особові рахунки.
Отже, періоди роботи позивачки та наявність пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах підтверджуються наявними у матеріалах справи документами та підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивачки. 
Проаналізувавши наведене вище в контексті встановлених обставин в справі, враховуючи, що позивачеві відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з не досягненням пенсійного віку та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, який в свою чергу підтверджуються матеріалами справи, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.09.2025 року № 155250036582 про відмову у призначенні пенсії протиправним та таким, що належить до скасування.
Суд враховує, що в даному випадку заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, яке оскаржується в рамках даної справи.
Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області не приймалось рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останнє має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.
Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином, з метою повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.10.1991 року по 15.03.1993 року, з 14.04.1993 року по 01.11.1993 року, з 27.04.1994 року по 30.07.1994 року, з 05.08.1994 року по 31.12.1997 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.03.2009 року по 28.06.2009 року згідно із записами трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а також зарахувати позивачці до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту періоди роботи з 01.04.1996 року по 07.04.2002 року, з 20.07.2002 року по 16.06.2003 року, з 03.11.2003 року по 04.02.2005 року, з 23.12.2006 року по 09.07.2008 року, з 10.08.2008 року по 04.09.2008 року, з 23.02.2009 року по 19.06.2011 року, з 10.10.2011 року по 05.12.2011 року, з 01.06.2012 року по 02.03.2016 року, з 15.04.2016 року по 09.12.2016 року, з 12.08.2017 року по 17.10.2018 року, з 30.10.2018 року по 12.06.2019 року в Комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» згідно з довідкою від 04.07.2025 року №11, виданою Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс», та трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .
Крім того, суд зауважує, що оскільки призначення розміру пенсії та з урахуванням висновків суду стосовно зарахування конкретного періоду трудової діяльності позивача, зроблених в ході вирішення цієї справи, належить до дискреційних повноважень відповідача, суд не вбачає підстав для втручання у дискреційні повноваження відповідача на теперішньому етапі їх реалізації.
В такому випадку належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.09.2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача належать до задоволення частково.
Щодо вимог позивача звернути рішення до негайного виконання в межах одного місяця, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.
Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.
З аналізу наведених норм вбачається, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Разом з тим, КАС України не передбачено негайне виконання всіх судових рішень. Більш того, ст.371 КАС України передбачає вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно.
Приймаючи рішення у цій справі, суд не присудив до стягнення на користь позивача будь-яких грошових сум.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звернення рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Оскільки саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області було відмовлено в призначенні пенсії, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська обл., 08500, код ЄДРПОУ 22933548) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.09.2025 року № 155250036582 про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.10.1991 року по 15.03.1993 року, з 14.04.1993 року по 01.11.1993 року, з 27.04.1994 року по 30.07.1994 року, з 05.08.1994 року по 31.12.1997 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.03.2009 року по 28.06.2009 року згідно із записами трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту періоди роботи з 01.04.1996 року по 07.04.2002 року, з 20.07.2002 року по 16.06.2003 року, з 03.11.2003 року по 04.02.2005 року, з 23.12.2006 року по 09.07.2008 року, з 10.08.2008 року по 04.09.2008 року, з 23.02.2009 року по 19.06.2011 року, з 10.10.2011 року по 05.12.2011 року, з 01.06.2012 року по 02.03.2016 року, з 15.04.2016 року по 09.12.2016 року, з 12.08.2017 року по 17.10.2018 року, з 30.10.2018 року по 12.06.2019 року в Комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» згідно з довідкою від 04.07.2025 року №11, виданою Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс», та трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.09.2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду в даній справі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська обл., 08500, код ЄДРПОУ 22933548) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 18.05.2026 року.

Суддя Г.В. Лебедєва