КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 

Справа №552/4537/26 
Провадження № 2-а/552/80/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2026 року Київський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді Кузіної Ж.В.
секретар судового засідання - Гасанова Т.С.
представник позивача - Леоненко О.В.
відповідач - ОСОБА_1 
представник відповідача – Абрамович Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві адміністративну справу за позовом Київського відділу у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області до ОСОБА_1 про адміністративне затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про адміністративне затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.
В позові посилався на те, що 02.06.2026 року працівниками Полтавського відділу Управління ДМС у Полтавській області виявлено та здійснено адміністративне затримання громадянинки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Перевіркою встановлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка Полтавської області УРСР, останнього разу в`їхала на територію України 06 квітня 2015 року через КПП «Гоптівка» по паспорту громадянина російської федерації НОМЕР_1 , виданому 20.03.2015 року, орган видачі ФМС 16007.
Документ, що встановлює особу є паспорт громадянина російської федерації НОМЕР_1 , виданий 20.03.2015 року, орган видачі ФМС 16007. Термін дії паспорта закінчився 20.03.20235 року. 
Відповідно до п. 121 Порядку питання щодо дальшого перебування на території України особи, яка припинила громадянство України або щодо якої скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, вирішується відповідно до законодавства України.
Згідно з ч. 17 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон) особи, стосовно яких прийнято рішення про припинення громадянства України або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, зобов`язані виїхати з України або звернутися із заявою про надання дозволу на імміграцію протягом 30 днів з дня прийняття такого рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, за винятком звернення цієї особи із заявою про надання дозволу на імміграцію, вона підлягає видворенню в установленому законодавством порядку.
Громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про надання дозволу на імміграцію протягом 30 днів до підрозділів Державної міграційної служби України не зверталася. Заяви щодо визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту до підрозділів Державної міграційної служби не надходили.
Оскільки у відповідача відсутні підстави для подальшого проживання/перебування в Україні, відсутній дійсний паспортний документ, що дає право на виїзд, офіційного джерела доходів, в позивача достатньо підстав вважати, що відповідач в подальшому ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення.
Тому позивач просив суд винести рішення про затримання громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Рішення суду звернути до негайного виконання.
В судовому засіданні представник позивача Київського відділу у м.Полтаві УДМС України в Полтавській області позов підтримав в повному обсязі, додатково зазначив, що відсутні вікові обмеження у справах даної категорії. На сьогодні відсутні підстави для проживання відповідача в Україні. Просив позов задовольнити.
Відповідлач ОСОБА_1 та представника відповідача Абрамович Л.В. не визнали позов. Представник відповвіджача просила врахувати вік відповідача, поміщення її до такої установи критично вплине на її здоров`я. ЇЇ життя та побут пов`язаний з Україною. Вона не становить загрозу для національної безпеки країни. Просила відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації.
Відповідно до п. 121 Порядку питання щодо дальшого перебування на території України особи, яка припинила громадянство України або щодо якої скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, вирішується відповідно до законодавства України.
Згідно з ч. 17 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон) особи, стосовно яких прийнято рішення про припинення громадянства України або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, зобов`язані виїхати з України або звернутися із заявою про надання дозволу на імміграцію протягом ЗО днів з дня прийняття такого рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, за винятком звернення цієї особи із заявою про надання дозволу на імміграцію, вона підлягає видворенню в установленому законодавством порядку.
Суд приймає до уваги , що з часу в`їзду в Україну, а саме з 06 квітня 2015 року , відповідач ОСОБА_1 , із заявою про надання дозволу на імміграцію протягом 30 днів до підрозділів Державної міграційної служби України не зверталася. Заяви щодо визнання її біженкою або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту до підрозділів Державної міграційної служби не надходили.
24.06.2025 року Зіньківським сектором УДМС у Полтавській області на підставі статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 103 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративний штраф у сумі 3400 грн. На даний час постанова про адміністративне стягнення іноземцем не виконана, штраф не сплачено.
З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положень ст.. 26 Закону , п. 5,6 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби Безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119 (у редакції наказу МВС України, СБУ від № 383/125 від 13.05.2020) Зіньківським сектором УДМС України в Полтавській області 01.07.2025 року прийнято рішення про примусове повернення з України громадянки російської федерації ОСОБА_1 , яку зобов`язано виїхати за межі України до 29.07.2025 року. 
З рішенням від 01.07.2025 року про примусове повернення з України громадянка російської федерації ОСОБА_1 ознайомлена 01.07.2025 року та зобов`язалася його виконати не пізніше 29.07.2025, що підтверджується її підписом у вказаному рішенні та зобов`язанні.
Згідно статті 3 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно - правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
На час розгляду справи зазначене рішення про її видворення ОСОБА_1 не оскаржила.
Дане рішення не скасовано, а тому є чинним та підлягає до виконання.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі в тексті рішення – Закон).
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону іноземець іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення..
Частиною 5 статті 26 зазначеного Закону встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
На час розгляду справи відповідач не виконала рішення Зіньківського сектору УДМС України в Полтавській області , 01.07.2025 року прийнято рішення про примусове повернення з України громадянки російської федерації ОСОБА_1 .
Від виконання вказаного рішення відповідач ухиляється. З території України не виїхала.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
За приписами частини 4 статті 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно з ч. 8 ст. 30 Закону положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
ОСОБА_1 не зверталася до компетентних органів України із заявою про визнання її біженкою, або особою, котра потребує додаткового захисту, що підтверджується інформацією УДМС України в Полтавській області від 13 листопада 2024 року №5310.5/19219-24. 
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу IIІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 у разі виявлення підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.
За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАСУ.
Відповідно до п «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Однак, обставин, які вказані в статті 5 Конвенції або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та які унеможливлюють примусове видворення відповідача за межі України, судом не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
У відповідача відсутні документи, які б надавали їй право законно перебувати на території України. Перебуваючи на території України протягом значного періоду часу, відповідач не скористалася можливістю легалізувати своє перебування. 
У відповідності до положень ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з відповідних заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Оскільки відповідач не виконала в установлений строк без поважних причин рішення Зіньківського сектору УДМС України в Полтавській області від 01.07.2025 року про примусове видворення; у відповідача відсутні документи на право перебування на території України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, а підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, - суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Суд вважає, що затримання відповідача, незважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені фактичні обставини, є цілком виправданим, оскільки в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатнім для гарантування виконання відповідачем певних обов`язків, пов`язаних із залишенням території України.
Зазначені висновки суду підтверджуються тим, що протягом тривалого часу з дня одержання рішення уповноваженого органу про її примусове видворення не виконала, будь-яких дій, спрямованих на одержання права перебування в Україні не здійснила. 
Також суд приймає до уваги, що відповідач не має власного житла, офіційного джерела доходів.
Частиною 11 ст. 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Оскільки забезпечення примусового видворення відповідача вимагає значного часу, тому суд дійшов до висновку, що строк затримання відповідача необхідно встановити шість місяців.
Таким чином позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
Судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283, пунктами 1 і 2 частини першої статті 289 цього Кодексу виконуються негайно.
Тому рішення в даній справі підлягає до негайного виконання.
Керуючись ст.ст. 246, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Київського відділу у м.Полтаві УДМС України в Полтавській області до ОСОБА_1 про адміністративне затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення задовольнити.
Затримати громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.
Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.
Рішення підлягає до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач - Київський відділ у місті Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, місцезнаходження: м. Полтава, пров. Шкільний, 6, код ЄДРПОУ 37829297;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка російської федерації, місце проживання: АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків не встановлений.

Головуючий  Ж.В. Кузіна