ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

02 липня 2026 року	Справа №160/6117/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_2 », третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів та постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військова частина НОМЕР_2 ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_6 , третя особа), в якій позивач просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ, виданий начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації на особливий період» в частині призову та відправлення до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) солдата ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) прийняти рішення про звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.02.2026 його затримано посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 та доставлено до територіального центру комплектування. Позивач наголошує, що станом на 14.02.2026 він не перебував у розшуку, звернень від ТЦК та СП до Національної поліції України не було, також позивач не був порушником мобілізаційного законодавства та мав діючу відстрочку за пунктом 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII). 14.02.2026 проведено медичний огляд позивача та військово-лікарською комісією зроблений висновок про придатність ОСОБА_1 до військової служби. При цьому, позивач зазначає, що при проведенні ВЛК не враховано дійсний стан здоров`я позивача та наявні діагнози. Незважаючи на наявність у позивача діючої відстрочки, посадовими особами відповідача-1 прибрано запис про наявність відстрочки від призову на військову службу у ОСОБА_1 та віднесено його до категорії військовослужбовця. Позивач також наголошує, що оскільки на момент призову на військову службу він мав діючу відстрочку, ОСОБА_1 не підлягав призову. Внаслідок чого вказаний наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 30.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
02.04.2026 до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.
Ухвалою суду від 06.04.2026 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 надати до суду протягом десяти календарних днів з дня отримання копії цієї ухвали належним чином засвідчені копії: довідки військово-лікарської комісії щодо ОСОБА_1 ; постанови військово-лікарської комісії щодо ОСОБА_1 ; медичної карти обстеження ОСОБА_1 ; розпорядження щодо призову за мобілізацією ОСОБА_1 ; наказу щодо призову за мобілізацією ОСОБА_1 .
13.04.2026 до суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому ІНФОРМАЦІЯ_4 проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що позивач проходив медичний огляд військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_7 . 14.02.2026 ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 позивача визнано придатним до військової служби, про що свідчить довідка від 14.02.2026 №2026-0214-1733-1076-7. Позивач вважає таке рішення (постанову) військово-лікарської комісії від 14.02.2026 протиправним, покликаючись на недотримання відповідачем порядку проведення медичного огляду, зокрема, без врахування його стану здоров`я. З цього приводу відповідач-1 зазначає, що у разі незгоди із рішеннями позаштатної ВЛК, особа має право звернутися до ВЛК вищого рівня із відповідною скаргою, а у разі незгоди із ВЛК вищого рівня - звернутися до ЦВЛК або до суду. Як свідчать матеріали справи, позивач не надав доказів на підтвердження його звернення до регіональної ВЛК зі скаргою чи заявою щодо перегляду рішення військово-лікарської комісії від 14.02.2026. Також, позивач не надав доказів звернення зі скаргою до ВЛК регіону чи ЦВЛК, тобто не скористався своїм правом на проведення повторного медичного огляду з метою визначення придатності його до військової служби. Разом з цим, чинним законодавством не передбачено право особи, що проходила медичний огляд, оскаржувати постанови позаштатних постійно діючих ВЛК у судовому порядку. З наведеного слідує, що дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті штатними ВЛК, можуть бути оскаржені до ВЛК вищого рівня (ВЛК регіону) або ЦВЛК, які наділені, зокрема, повноваженнями перегляду оскаржуваної постанови ВЛК, прийняття рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд. Позивач посилається на невідповідність часу медичного огляду та надходження СМС-повідомлення (18:15 проти 19:10), а також на записи в системі "Helsi". Проте, чинне законодавство не визначає СМС-повідомлення або систему "Helsi" як єдині джерела фіксації легітимності ВЛК. Ключовим доказом є картка медичного огляду з особистими підписами лікарів та позивача. Технічні затримки у відображенні даних в електронних системах не нівелюють результати фактично проведеного фізичного огляду. Позивач стверджує, що ВЛК не врахувала його діагнози. Проте, визначення ступеня придатності до військової служби є виключною компетенцією військових лікарів. Суд не має права здійснювати переоцінку медичних висновків. Наявність хронічних захворювань не означає автоматичну непридатність, якщо за висновком ВЛК стан особи дозволяє проходити службу. Як вбачається з картки обстеження та медичного огляду, 14.02.2026 ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 проведено медичний огляд позивача. Картка містить такі відомості: результати медичного обстеження спеціалістами: терапевт, хірург, невропатолог, офтальмолог, ЛОР, психіатр. Висновок ВЛК: придатний до військової служби. Картка підписана головою ВЛК, членами і секретарем ВЛК. Крім того, придатність до військової служби позивача підтверджується довідкою від 14.02.2026 №2026-0214-1733-1076-7, в якій на підставі статті графи II позивача визнано придатним до військової служби. Щодо наявності діючої відстрочки у позивача, відповідач-1 зазначає, що право на відстрочку є дискреційним правом громадянина, а не обов`язком ТЦК надавати її всупереч волі особи. 14.02.2026 позивач власноруч написав заяву про відмову від відстрочки. Таким чином, на підставі складеної довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 від 14.02.2026 №2026-0214-1733-1076-7 щодо визначення ступеня придатності позивача до військової служби та зважаючи на наявність в розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_8 власноруч написаної позивачем заяви про відмову від відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, відповідачем-1 в межах покладених на нього повноважень, видано наказ від 14.02.2026 № 139, яким позивача призвано на військову службу за призовом під час мобілізації та направлено для проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 . Зміна статусу позивача в системі «Оберіг» на «військовослужбовець» є автоматичним наслідком видання наказу про призов, що базувався на добровільній відмові від відстрочки та висновку ВЛК про придатність до проходження військової служби.
17.04.2026 до суду від представника позивача надійшли пояснення, в яких зазначено, що матеріали справи не містять доказів розгляду заяви позивача про скасування відстрочки від мобілізації по суті та прийняття відповідного рішення. Враховуючи що відповідач-1 заяву позивача про скасування відстрочки фактично не розглядав, позивач вважає, що відповідач-1 не мав права направляти позивача для проходження військової службу, а відтак вчинив протиправні дії, бо ОСОБА_1 не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період до ухвалення комісією рішення за його заявою про відмову від відстрочки. Щодо довідки ВЛК від 14.02.2026 №2026-0214-1733-1076-7, якою позивача визнано придатним до військової служби, позивач зазначає, що у такій довідці відсутній підпис позивача про ознайомлення ним з вказаною довідкою. Також, у довідці відсутня печатка закладу охорони здоров`я, в якому проводилось ВЛК. Крім того, у графі 8 «Результати додаткових методів обстеження» відсутні загальні необхідні аналізи, а в розділі 9 «Результати медичного обстеження спеціалістами» картки обстеження та медичного огляду позивача відсутні заміри його зросту, ваги, температури тіла та відсутні обстеження та підписи лікарями «дерматовенеролог» та «стоматолог». З урахуванням того, що позивач до ВЛК проходив медичне обстеження і в нього наявний діагноз «D 69.3 Ідіопатична тромбоцитопенічна пурпура», його додатково повинен був оглянути лікар гематолог. Позивач наголошує, що постанова ВЛК, оформлена довідкою військово-лікарської комісії від 14.02.2026 №2026-0214-1733-1076-7, є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки не містить усіх необхідних реквізитів, зокрема: 1) у вступній частині відсутні графа «Номенклатурний номер» та графа «Код»; 2)описовій частині не зазначено РНОКП позивача або номер його паспорта; 3) у заключній частині не зазначено військових звань та імен голови ВЛК та секретаря ВЛК; 4) у заключній частині не вказано місцезнаходження комісії; 5) у заключній частині немає підпису, імені та прізвища оглянутого, дати ознайомлення.
17.04.2026 до суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову під час мобілізації сержанта ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 14.02.2026 №139, виданий начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову за мобілізацією та направлення для проходження військової служби під час мобілізації до Військової частини НОМЕР_1 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_2 » сержанта ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 16.02.2026 №33 мтд командира Військової частини НОМЕР_1 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про зарахування сержанта ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_2 » прийняти рішення шляхом видачі наказу про звільнення з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини сержанта ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду;
- визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_9 про ступінь придатності ОСОБА_1 до військової служби, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії від 14.02.206 №2026-0214-1733-1076.
04.05.2026 до суду від представника позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, в якій позивач просив замінити неналежного відповідача: Військову частина НОМЕР_2 Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_5 на належного відповідача: Військову частину НОМЕР_1 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Ухвалою суду від 06.05.2026 заяву представника позивача про заміну відповідача у справі №160/6117/26 задоволено; замінено первісного відповідача у справі №160/6117/26, з ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військова частина НОМЕР_2 ) на належного відповідача - Військову частину НОМЕР_1 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (далі – ВЧ НОМЕР_3 НГУ, відповідач-2); постановлено здійснювати спочатку розгляд адміністративної справи №160/6117/26.
07.05.2026 до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.
Ухвалою суду від 11.05.2026 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 надати до суду протягом десяти календарних днів з дня отримання копії цієї ухвали: належним чином засвідчену копію рішення комісії про скасування відстрочки позивача згідно з Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560; інформацію про кількісний склад комісії згідно з Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 щодо надання та скасування відстрочок; належним чином засвідчені копії табелів облікового часу комісії ВЛК, яка проводила огляд ОСОБА_1 , за період проведення огляду позивача.
11.05.2026 до суду від представника позивача надійшли клопотання про витребування доказів.
Ухвалою суду від 15.05.2026 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 надати до суду протягом десяти календарних днів з дня отримання копії цієї ухвали: інформацію щодо історії внесення змін до відомостей стосовно ОСОБА_1 за період з 13.02.2026 до 17.02.2026, а саме: дату та час внесення змін та їх зміст, попередні та оновлені значення відповідних даних, посаду, прізвище, ім`я, по-батькові посадової особи та найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, якими були внесені відповідні зміни; відомості про підстави внесення змін із наданням належним чином засвідчених копій документів, що стали підставою для їх внесення, зокрема: направлень на проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), довідок, висновків та/або рішень військово-лікарської комісії, рішень, наказів чи інших документів, на підставі яких було змінено статус особи в Реєстрі; інформацію щодо наявності або відсутності в Реєстрі «Оберіг» відомостей стосовно надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу, направлення на проходження військово-лікарської комісії, результатів проходження військово-лікарської комісії, зміни ступеня придатності до військової служби, а також зміни статусу особи в Реєстрі з «військовозобов`язаний» на «військовослужбовець»; належним чином засвідчену копію витягу з Реєстру «Оберіг» щодо актуального стану облікових даних ОСОБА_1 станом на дату надання відповіді.
Ухвалою суду від 15.05.2026 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_2 » надати до суду протягом десяти календарних днів з дня отримання копії цієї ухвали належним чином засвідчену копію витягу з наказу про зарахування на котлове забезпечення ОСОБА_1 
18.05.2026 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких щодо доводів відповідача-1, викладених у відзиві на позовну заяву, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу за мобілізацією є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинить відновлення попереднього становища особи, яка була призвана на військову службу, з посиланням на висновки Верховного Суду висловлені у постанові від 05.02.2025 по справі №160/2592/23, позивач вказує, що кожна справа має свої особливості, свої індивідуальні обставини, які встановлюються на підставі доказів.
19.05.2026 до суду від представника відповідача-1 надійшли пояснення, в яких ІНФОРМАЦІЯ_4 зауважує, що позивачем не доведено наявності порушення, яке унеможливлювало мобілізацію; причинно-наслідкового зв`язку між окремими процедурними зауваженнями та самим фактом призову, а також порушення прав ОСОБА_1 у спосіб, який би тягнув безумовну незаконність усієї процедури. 
19.05.2026 до суду від представника відповідача-1 надійшли клопотання про долучення документів, які перебувають в розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_8 .
19.05.2026 до суду від представника позивача надійшли пояснення, до яких долучено пояснення ОСОБА_1 , з яких вбачається, що позивач, при написанні заяви про відмову у відстрочки, не розумів і не міг розуміти юридичної суті слів, які він пише, оскільки вказане позбавлено здорового глузду та юридичної логіки. Позивач зазначає, що такий текст йому надиктований службовими особами відповідача-1, користуючись його психоемоційним станом. Також, позивач звертає увагу, що у цій заяві не вказано, про яку саме відстрочку йде мова. Крім того, відповідачем-1 не винесено жодного рішення по суті заяви про скасування відстрочки ОСОБА_1 . Позивач наголошує на відсутності його внутрішньої волі на скасування відстрочки.
25.05.2026 до суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому ВЧ НОМЕР_1 НГУ проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що позивач є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 НГУ. Наказ про зарахування позивача до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 НГУ є розпорядчим документом командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ та відповідає нормам чинного законодавства України, прийнятий відповідною службовою особою в межах повноважень та у спосіб, передбачені нормативно-правовими актами. 14.02.2026 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою, у якій просив зняти відстрочку на підставі проходження військової служби за мобілізацією. Отже, позивач добровільно відмовився від відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації Питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення регламентовано Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі – Порядок №560). В свою чергу, Порядок №560 не містить положення про обов`язкове прийняття окремого рішення комісії у випадку добровільної відмови військовозобов`язаного від раніше наданої відстрочки. Таким чином, відповідний документ про скасування відстрочки як окремий адміністративний акт ІНФОРМАЦІЯ_4 не створювався. У той же час, позивачем не заперечується, що він власноручно написав вищезазначену заяву. Позивач зазначає, що заява містить ознаки стороннього втручання та диктування тексту, оскільки конструкція речення побудована виключно із сухих специфічних штампів військово-облікової сфери («на підставі проходження», «за мобілізацією»), а у стані добровільного відмовлення від права текст, на його думку, мав би очевидну і просту форму. Використання штучного, дефектного за своєю структурою шаблону свідчить про те, що текст йому начебто диктували службові особи ТЦК та СП, користуючись його психоемоційним станом. Однак, відповідач-2 наголошує, що твердження позивача про нібито «диктування» тексту заяви службовими особами ТЦК та СП ґрунтуються виключно на його суб`єктивних припущеннях та не підтверджуються жодним належним і допустимим доказом. Сам по собі факт використання у заяві офіційно-ділових формулювань або термінології, характерної для сфери військового обліку та мобілізації, жодним чином не свідчить про відсутність добровільного волевиявлення особи чи про стороннє втручання у зміст документа. Навпаки, використання таких формулювань є типовим для звернень громадян до ТЦК та СП, оскільки вони стосуються правовідносин у сфері мобілізації та військового обліку. Позивач не заперечує, що особисто написав відповідну заяву, власноруч її підписав та подав до уповноваженого органу. При цьому, будь-які докази застосування до нього примусу, психологічного тиску, погроз, введення в оману чи інших обставин, які могли б свідчити про відсутність вільного волевиявлення, у матеріалах справи відсутні. Посилання позивача виключно на стилістику побудови речення, «сухість» формулювань або використання спеціальної термінології не можуть вважатися належним доказом примусу чи диктування тексту заяви, оскільки є лише його оціночними судженнями та довільним трактуванням змісту документа. Таким чином, заява від 14.02.2026 є належним підтвердженням добровільного волевиявлення ОСОБА_1 щодо відмови від відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Твердження позивача про нібито «заздалегідь сплановані дії» службових осіб ТЦК та СП, «примус», «психологічний тиск» та «формальний характер» поданої ним заяви є сукупністю припущень і суб`єктивних оцінок, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. 
08.06.2026 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач наголошує, що формулювання «прошу Вас зняти з мене відстрочку» свідчить про звернення до уповноваженого органу з проханням вчинити відповідну дію в майбутньому, а не про самостійне припинення права чи автоматичне скасування відстрочки. Навпаки, така редакція заяви передбачає необхідність подальшого розгляду звернення компетентним органом та прийняття відповідного рішення у встановленому законодавством порядку. Отже, сама по собі заява не може розглядатися як документ, який безпосередньо припинив дію відстрочки або замінив собою рішення комісії, передбачене пунктом 65 Порядку №560. Підставою для зняття відстрочки є факт проходження військової служби за мобілізацією. Тому, наведене формулювання не містить прохання про мобілізацію особи в майбутньому, не містить добровільної відмови від права на відстрочку та не містить волевиявлення щодо припинення права на відстрочку для подальшого призову. Навпаки, текст заяви передбачає, що мобілізація вже відбулася, а відстрочка підлягає припиненню як така, що втратила своє значення.
08.06.2026 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2, в якій позивач підтримує аргументи, викладені у раніше поданих поясненнях.
11.06.2026 до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.
Ухвалою суду від 16.06.2026 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково: зобов`язано Міністерство оборони України надати до суду протягом десяти календарних днів з дня отримання копії цієї ухвали: інформацію щодо історії внесення змін до відомостей стосовно ОСОБА_1 за період з 13.02.2026 до 17.02.2026, а саме: дату та час внесення змін та їх зміст, попередні та оновлені значення відповідних даних, посаду, прізвище, ім`я, по-батькові посадової особи та найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, якими були внесені відповідні зміни; відомості про підстави внесення змін із наданням належним чином засвідчених копій документів, що стали підставою для їх внесення, зокрема: направлень на проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), довідок, висновків та/або рішень військово-лікарської комісії, рішень, наказів чи інших документів, на підставі яких було змінено статус особи в Реєстрі; інформацію щодо наявності або відсутності в Реєстрі «Оберіг» відомостей стосовно надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу, направлення на проходження військово-лікарської комісії, результатів проходження військово-лікарської комісії, зміни ступеня придатності до військової служби, а також зміни статусу особи в Реєстрі з «військовозобов`язаний» на «військовослужбовець»; належним чином засвідчену копію витягу з Реєстру «Оберіг» щодо актуального стану облікових даних ОСОБА_1 станом на дату надання відповіді.
На виконання вимог ухвали, представником ІНФОРМАЦІЯ_7 надано копії документів, що стосуються ОСОБА_1 .
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Згідно з витягом із мобільного застосунку «Резерв+», сформованим 15.01.2026 об 11:46 год., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 (номер в реєстрі Оберіг: 050720211425018900005).
У вказаному витязі міститься інформація, що ОСОБА_1 має відстрочку на підставі пункту 1 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII до завершення мобілізації.
Також, до матеріалів справи долучено копії:
- наказу ВСП «БМФК НУ «ЗАПОРІЗЬКА ПОЛІТЕХНІКА» від 06.08.2024 №52-С «Про зарахування на навчання», яким ОСОБА_1 зараховано з 01.09.2024 студентом 1 курсу очної денної форми здобуття освіти за спеціальністю 274 Обслуговування та ремонт автомобілів та двигунів (за контрактом);
- довідок ВСП «БМФК НУ «ЗАПОРІЗЬКА ПОЛІТЕХНІКА» від 16.02.2026 №135, від 09.03.2026 №139 про продовження навчання ОСОБА_1 у зазначеному закладі освіти;
- довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО від 09.03.2026 №840567, в якій міститься інформація, що поточне здобуття освіти ОСОБА_1 не порушує, послідовності, визначеної частиною 2 статті 10 Закону України «Про освіту».
Разом з цим, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 14.02.2026, адресовану начальнику ІНФОРМАЦІЯ_8 , в якій зазначено: «Прошу Вас зняти з мене відстрочку на підставі проходження служби за мобілізацією».
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 14.02.2026 №2026-0214-1733-1076-7 визначено, що ОСОБА_1 здоровий; на підставі графи ІІ Розкладу хвороб – придатний до військової служби.
За результатами медичного обстеження 14.02.2026 спеціалістами (терапевт, хірург, невропатолог, офтальмолог, ЛОР, психіатр) позивач визнаний придатним до військової служби.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 14.02.2026 №139 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до ВЧ НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із мобільного застосунку «Резерв+», сформованим 15.02.2026 об 21:27 год., ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 (номер в реєстрі Оберіг: 050720211425018900005) та є придатним до військової служби, дата ВЛК – 14.02.2026, інформація про діючу відстрочку – відсутня.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 оперативно-тактичного з`єднання – 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) від 16.02.2026 №33 мтд ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 02.03.2026 №63 ОСОБА_1 з 02.03.2026 вважається таким, що прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 в службове відрядження для проходження базової загальновійськової підготовки.
Також, позивачем до матеріалів справи долучено копії медичних документів.
Не погоджуючись із призовом на військову службу та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 5 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. У подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений та триває на момент розгляду цієї справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон №3543-XII.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 3543-XII:
мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Згідно з частиною 2 статті 4 Закону № 3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Частиною 5 статті 22 Закону №3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. 
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частинами 5, 7 статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. 
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). 
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії, зокрема: призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Згідно з частиною 2 статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Обґрунтування підстав позову зводиться до того, що ОСОБА_1 не погоджується з:
- затриманням та доставленням співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_8 позивача проти його волі до ТЦК та СП;
- скасуванням діючої відстрочки у ОСОБА_1 від призову на військову службу на підставі пункту 1 частини 3 статті 23 Закону №3543-ХІІ;
- написанням заяви про скасування відстрочки під примусом та психологічним тиском під диктовку співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_8 ;
- відсутністю рішення, передбаченого Порядком №560, ухваленого за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 14.02.2026 про скасування відстрочки;
- поверхневим проведенням медичного огляду, не взяттям усіх аналізів, не направленням позивача на додаткові медичні обстеження та неврахуванням діагнозів ОСОБА_1 і його дійсного стану здоров`я. 
Порядок №560, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначає, зокрема: процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
Відповідно до пункту 2 Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).
На підставі пункту 6 Порядку №560 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюється у строки та в обсягах, визначених мобілізаційними планами, мобілізаційними директивами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил або Генерального штабу Збройних Сил.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:
оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;
прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;
перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;
документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;
відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
Пунктом 81 Порядку №560 визначено, що призов військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Наказ про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - в день відправлення військової команди до військової частини (установи) (пункт 82 Порядку №560).
Відповідно до пункту 85 Порядку №560 на кожного резервіста та військовозобов`язаного, який призивається на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформляється (заповнюється), зокрема: військово-обліковий документ; обліково-послужна картка (для рядового та сержантського складу); довідка з висновком військово-лікарської комісії про придатність до військової служби за станом здоров`я.
Згідно з пунктом 91 Порядку №560 відправлення резервістів та військовозобов`язаних до місць проходження військової служби здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки у складі військових команд або індивідуально.
В частині доводів позивача про поверхневе проведення медичного огляду, не взяття усіх аналізів, не направлення позивача на додаткові медичні обстеження та неврахування діагнозів ОСОБА_1 і його дійсного стану здоров`я, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 13 статті 2 Закону №2232-XII громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд, крім випадків, передбачених цим Законом.
Процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями визначає Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України від 14.08.2008 №402, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 №1109/15800 (далі – Положення №402).
Це Положення, зокрема, поширюється на призовників, військовозобов`язаних та резервістів (пункт 1.1. розділу І Положення №402).
На підставі пункту 1.2. розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: 
медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби;
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ;
встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Згідно з пунктом 1.3. розділу І Положення №402 основними завданнями військово-лікарської експертизи, зокрема, є: добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України; контроль за організацією, проведенням і результатами лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності (далі - заклади охорони здоров`я (установи) та медичних підрозділах військових частин, що стосується військово-лікарської експертизи.
Пунктом 2.1. розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК), зокрема, належать ВЛК ТЦК та СП (підпункт 2.5.1. пункту 2.5. глави 2 розділу I Положення №402)
Згідно з пунктом 2.2. глави 2 розділу I Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).
Відповідно до підпункту 2.3.1. глави 2 розділу I Положення №402 ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
Відповідно до підпункту 2.3.3. пункту 2.3. глави 2 розділу I Положення №402 на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також, зокрема:
розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи;
проведення спільно з головними (провідними) медичними спеціалістами та іншими лікарями-спеціалістами аналізу й оцінки результатів медичного огляду військовослужбовців та інших контингентів, розробка пропозицій для покращення військово-лікарської експертизи.
Підпунктом 2.3.4. пункту 2.3. глави 2 розділу I Положення №402 визначено, що ЦВЛК має право, зокрема:
оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення;
перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи;
перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах;
запитувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме:
направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження, медичний огляд, повторний медичний огляд, військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу), військовозобов`язаних, резервістів;
запитувати від закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, ТЦК та СП і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи (за необхідності);
розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України;
надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).
Рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку (підпункт 2.3.5. пункту 2.3. глави 2 розділу I Положення №402).
Згідно з підпунктом 2.4.2. пункту 2.4. глави 2 розділу I Положення №402 начальник ВЛК регіону безпосередньо підпорядковується начальнику ЦВЛК. ВЛК регіону з питань військово-лікарської експертизи підпорядковуються усі позаштатні ВЛК регіону.
Відповідно до підпункту 2.4.4. пункту 2.4. глави 2 розділу I Положення №402 на ВЛК регіону покладаються, зокрема:
організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності;
контроль за організацією та проведенням медичного огляду осіб, визначених у пункті 1.2 розділу I Положення, поповнення, що прибуває для комплектування Збройних Сил України, з метою правильного розподілу його за родами військ, військовими частинами (кораблями), підрозділами та військовими спеціальностями, а також кандидатів на навчання за військовими спеціальностями з урахуванням стану здоров`я та фізичного розвитку;
розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.
Підпунктом 2.4.5. пункту 2.4. глави 2 розділу I Положення №402 визначено, що ВЛК регіону, серед іншого, має право:
оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення;
перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК та давати їм роз`яснення з питань військово-лікарської експертизи;
перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах;
приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати, відміняти або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК;
направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження, медичний огляд, повторний медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу), військовозобов`язаних, резервістів.
Рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд (підпункт 2.4.6. пункту 2.4. глави 2 розділу I Положення №402).
Згідно з підпунктом 2.4.10. пункту 2.4. глави 2 розділу I Положення №402 постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.
Відповідно підпункту 2.5.4. пункту 2.5. глави 2 розділу I Положення №402 штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК.
Пунктом 1.1. розділу ІІ Положення №402 передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, призовників, військовозобов`язаних, резервістів до військової служби.
Згідно з пунктом 20.2. розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, не затверджуються, контролюються, переглядаються, а за необхідності скасовуються або відміняються відповідною штатною ВЛК.
Постанови штатних ВЛК можуть прийматися як за результатом проведеного медичного огляду в цих ВЛК, так і на підставі проведеного медичного огляду у позаштатних ВЛК та наданих на розгляд медичних документів.
Постанова ВЛК про придатність військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає (пункт 22.9. розділу ІІ Положення № 402).
Пунктом 68 Порядку №560 у мирний час під час визначення призначення резервіста або військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ) вони проходять медичний огляд, за результатами якого таким особам оформляється довідка з висновком щодо придатності до військової служби. Строк дії такої довідки становить п`ять років. Придатним до військової служби резервістам та військовозобов`язаним вручається мобілізаційне розпорядження.
Рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. У разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному ( ІНФОРМАЦІЯ_11 (пункт 72 Порядку №560).
Рішення військово-лікарської комісії при обласному (Київському та ІНФОРМАЦІЯ_11 про придатність резервіста або військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби під час мобілізації може бути скасовано штатною військово-лікарською комісією вищого рівня або оскаржено у судовому порядку (пункт 73 Порядку №560).
Згідно з пунктом 75 Порядку №560 придатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби за станом здоров`я кожним лікарем визначається індивідуально. Висновки про придатність або непридатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби, подані ними скарги та об`єктивні дані, виявлені у процесі медичного огляду, а також установлений діагноз вносяться кожним лікарем до картки обстеження та медичного огляду та до інших документів, що засвідчується особистим підписом лікаря та скріплюється його особистою печаткою, із зазначенням дати проведення медичного огляду відповідно до вимог, визначених Міноборони.
На підставі пункту 79 Порядку №560 центральна військово-лікарська комісія Міноборони та її територіальні підрозділи організовують та здійснюють контроль за роботою військово-лікарських комісій територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, розглядають скарги громадян щодо рішень військово-лікарських комісій.
Суд також звертає увагу на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.06.2020 у справі №810/5009/18, згідно з якими до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на пункт 3.13 глави 3 розділу II Положення №402. Відповідно до цієї норми у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ЦВЛК. Для цього військовий комісаріат направляє в регіональну штатну ВЛК, на території якої проживає заявник, його заяву, медичні документи, які є в заявника або одержані військовим комісаріатом з цивільних (військових) лікувальних закладів, військовий квиток.
У пунктах 80, 81 вказаної постанови від 26.02.2025 у справі №600/3273/22-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду підсумував, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити їх законність лише в межах дотримання процедури прийняття таких. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суд не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідності дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Суд зазначає, що військово-лікарська комісія при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки є позаштатною військово-лікарською комісією.
Відповідно до Положення № 402, постанови позаштатних військово-лікарських комісій можуть бути оскаржені до штатної військово-лікарської комісії або до Центральної військово-лікарської комісії.
Разом із тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач скористався визначеним Положенням № 402 порядком адміністративного оскарження постанови військово-лікарської комісії, звернувшись до вищестоящої військово-лікарської комісії.
При цьому, суд звертає увагу, що до його повноважень не належить здійснення оцінки медичних показників, встановлення діагнозів чи перевірка правильності висновків лікарів щодо стану здоров`я особи. Предметом судового контролю є перевірка дотримання суб`єктом владних повноважень вимог законодавства та процедури прийняття рішення, а не переоцінка медичних висновків по суті.
За таких обставин, суд не встановив підстав для втручання у висновки військово-лікарської комісії чи визнання їх протиправними, оскільки позивач не скористався передбаченим законодавством порядком їх оскарження, а питання оцінки медичних аспектів справи виходить за межі повноважень суду.
Щодо доводів позивача про непроведення всіх необхідних лабораторних досліджень під час проходження військово-лікарської комісії, суд зазначає, що самі по собі такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про порушення порядку проведення медичного огляду або могли поставити під сумнів законність прийнятої постанови військово-лікарської комісії.
Стосовно долучених до матеріалів справи медичних документів, які підтверджують наявність у позивача онкологічного захворювання, суд зазначає, що такі документи датовані після проходження позивачем військово-лікарської комісії та його призову на військову службу у лютому 2026. Отже, на момент проведення медичного огляду та прийняття постанови військово-лікарської комісії зазначених документів не існувало, а тому вони не могли бути предметом дослідження та оцінки військово-лікарською комісією.
Водночас, позивач не позбавлений права звернутися до відповідного військової частини із зазначеними медичними документами для вирішення питання щодо проведення повторного медичного огляду або вчинення інших дій, передбачених чинним законодавством.
Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи позивача про поверхневий або формальний характер проведеного медичного огляду.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови військово-лікарської комісії щодо визначення придатності позивача до проходження військової служби.
Оскільки за результатами медичного огляду у лютому 2026 позивача було визнано придатним до військової служби, на підставі відповідного висновку військово-лікарської комісії видано наказ про його призов на військову службу.
Суд звертає увагу, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 вказав, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
При цьому, оскаржуваний наказ ІНФОРМАЦІЯ_8 від 14.02.2026 №139 про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , є індивідуальним правовим актом, який вичерпав свою дію фактом призову позивача на військову службу та зарахування останнього до складу військової частини.
Так, в абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008 зазначено про те, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
Відтак, вказаний наказ ІНФОРМАЦІЯ_8 від 14.02.2026 №139 про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 вже реалізований, а його скасування не матиме наслідком звільнення позивача із військової служби. 
Чинне законодавство не передбачає можливості звільнення зі служби шляхом скасування наказу про призов, оскільки після фактичного призову та початку проходження служби правовий статус особи визначається нормами, що регулюють порядок проходження та припинення військової служби, а не актами про призов.
Щодо доводів позивача про наявність у нього відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації суд зазначає таке.
Із матеріалів справи вбачається, що станом на 14.02.2026 позивач мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини 3 статті 23 Закону №3543-ХІІ.
Разом із тим матеріали справи містять власноруч написану позивачем заяву від 14.02.2026, адресовану начальнику ІНФОРМАЦІЯ_8 , у якій зазначено: «Прошу Вас зняти з мене відстрочку на підставі проходження служби за мобілізацією».
Крім того, відповідно до витягу із мобільного застосунку «Резерв+», сформованого 15.02.2026 о 21:27 год., позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 , визнаний придатним до військової служби за результатами військово-лікарської комісії від 14.02.2026, а відомості про чинну відстрочку відсутні.
Позивач стверджує, що під час написання зазначеної заяви не усвідомлював юридичного значення викладеного у ній тексту, оскільки він був продиктований службовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які, на його думку, скористалися його психоемоційним станом. Також позивач зазначає, що у заяві не конкретизовано, про яку саме відстрочку йдеться, а її зміст не свідчить про добровільну відмову від права на відстрочку, а лише містить прохання вчинити відповідні дії у майбутньому. На думку позивача, сама по собі така заява не могла припинити дію відстрочки без прийняття компетентним органом окремого рішення.
Оцінюючи наведені доводи, суд виходить із такого.
Суд зазначає, що положення Порядку №560, не передбачають прийняття комісією окремого рішення про припинення дії відстрочки у разі добровільної відмови військовозобов`язаного від її використання. 
Пунктом 65 зазначеного Порядку визначено випадки, коли комісією приймається рішення про надання або відмову в наданні відстрочки, однак вимоги щодо прийняття окремого рішення про її скасування на підставі особистої заяви військовозобов`язаного цей Порядок не містить. Відтак відсутність у матеріалах справи окремого рішення комісії про скасування відстрочки сама по собі не свідчить про протиправність дій територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Суд наголошує, що сама по собі відсутність окремого адміністративного акта про скасування відстрочки не свідчить про протиправність дій відповідача.
Суд також враховує, що позивач не заперечує факту власноручного написання та підписання заяви від 14.02.2026. Водночас, будь-яких належних і допустимих доказів того, що під час її складання до позивача застосовувалися примус, психологічний тиск, погрози, введення в оману або інші форми неправомірного впливу, матеріали справи не містять.
Посилання позивача на те, що текст заяви був нібито продиктований службовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ґрунтуються виключно на його припущеннях. Сам по собі факт використання у заяві офіційно-ділової термінології, характерної для сфери військового обліку та мобілізації, не може свідчити про відсутність вільного волевиявлення особи або про стороннє втручання у зміст документа. 
Суд також критично оціеює доводи позивача про те, що формулювання заяви не містить безпосередньої відмови від права на відстрочку. Зміст заяви у сукупності з подальшими діями сторін, а також відсутністю відомостей про чинну відстрочку у державних інформаційних ресурсах свідчить про реалізацію позивачем свого волевиявлення щодо припинення користування відстрочкою у зв`язку з проходженням військової служби.
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність вільного волевиявлення позивача при поданні зазначеної заяви або свідчили про її недійсність, суду не надано.
Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження позивача про примус, психологічний тиск, диктування тексту заяви, її формальний характер, а також про заздалегідь сплановані дії службових осіб територіального центру комплектування та соціальної підтримки є припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Крім того, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення у зв`язку із застосуванням примусу, психологічного тиску, погроз чи іншого незаконного впливу під час написання заяви від 14.02.2026. Відомості про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань або здійснення досудового розслідування з цього приводу також відсутні. Ці обставини додатково свідчать про те, що доводи позивача щодо примусу до написання заяви не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ ІНФОРМАЦІЯ_8 від 14.02.2026 №139 про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.
В частині позовних вимог позивача про визнання протиправними та скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 оперативно-тактичного з`єднання – 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) від 16.02.2026 №33 мтд про зарахування до списків особового складу ОСОБА_1 , суд зазначає таке.
Пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 2232-XII передбачено, що початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_4 , у встановленому порядку зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 НГУ.
Суд зазначає, що оскаржуваний наказ від 16.02.2026 №33 мтд є виконаним з моменту зарахування позивача до списків особового складу військової частини.
За змістом частини 3 статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану визначені пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я:
на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;
г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);
з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.
Суд зазначає, що питання звільнення позивача з військової служби врегульовано спеціальним законодавством та належить до компетенції командування військової частини, у якій він проходить військову службу.
У разі наявності передбачених законом підстав для звільнення позивач має право звернутися до командира військової частини з відповідним рапортом. У випадку неприйняття рішення за таким рапортом або відмови у звільненні позивач не позбавлений права оскаржити відповідне рішення, дії чи бездіяльність командування військової частини в судовому порядку.
Таким чином, вимоги, спрямовані на вирішення питання про звільнення позивача з військової служби в межах цієї справи, не підлягають задоволенню, оскільки зазначене питання має вирішуватися у порядку, встановленому законодавством, після звернення позивача до командира військової частини.
З аналізу вказаного вище правового регулювання та встановлених обставин у справі слід дійти висновку, що підстави для визнання протиправним та скасування наказу про зарахування до списків особового складу ОСОБА_1 від 16.02.2026 №33 мтд, відсутні.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За наведених обставин, суд не надає правової оцінки іншим доводам позивача, викладеним в письмових заявах, долучених до матеріалів справи, оскільки вони не стосуються змісту позовних вимог.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що задоволенню не підлягають.
Враховуючи відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_1 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (адреса: автодорога ІНФОРМАЦІЯ_12 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_6 ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_7 ) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів та постанови, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар