Справа № 1-556/2001 
Номер провадження 5/524/1/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2026 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області
у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 
при секретарі: ОСОБА_2 
за участю прокурора: ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кременчука Полтавської області заяву ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.141 ч.2, ст.142 ч.2, 3 КК України ( в редакції 1960 року ) , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.141 ч.2 КК України( в редакції 1960 року ), ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.141 ч.2 КК України( в редакції 1960 року ), ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.141 ч.2 КК України( в редакції 1960 року ) , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.141 ч.2 КК України( в редакції 1960 року ), ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.141 ч.2 КК України( в редакції 1960 року ), -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2026 року в провадження Автозаводського районного суду м.Кременчука надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в якій він зазначає наступне.
Автозаводським райуправлінням МВС проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 141 КК України (у редакції 28.12.1960 року ).
В межах зазначеного кримінального провадження Автозаводським райуправлінням МВС накладено арешт на 1/5 частини квартир, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 .
Вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.08.2001 ОСОБА_4 , визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 141 КК України ( в редакції 1960 року ) , призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі без конфіскації майна, застосована ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки , покладені певні обов`язки та застосовано штраф у розмірі 700 грн. в дохід держави.
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19.12.2001 в порядку ст. 365 КПК України (у редакції 28.12.1960 року ) виключено з вироку суду застосування, до ОСОБА_4 штрафу.
Скасування арешту майна, а саме з 1/5 частин квартир, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 , при ухваленні вироку здійснено не було.
Згідно вимог п. 9 розділу XI Перехідних положень КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. 
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування розділу Перехідні положення Кримінального процесуального кодексу України від 26.11.2012 року № 1735/0/4-12, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності КПК, продовжують свою дію у порядку КПК 1960 року. Зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна, відсторонення від посади, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом (20 листопада 2012 року чи пізніше), відбувається згідно п. 9 розділу XI Перехідні положення КПК у порядку, передбаченому КПК 1960 року. 
Зазначена норма узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України, згідно якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. 
За приписами ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року) накладання арешту на банківські рахунки, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. 
Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Накладення арешту скасовується постановою слідчого, якщо у застосуванні цього заходу відпаде необхідність. 
Разом з тим, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року) постановляючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, що робити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. 
Положеннями статті 411 КПК України (1960 року) передбачено, що питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні за участю прокурора. У судове засідання, як правило, викликається засуджений, а за його клопотанням і захисник. Якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, викликається також при необхідності цивільний позивач і цивільний відповідач. Неявка цих осіб не зупиняє розгляд справи. 
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків № 11 від 21.12.1990 року у порядку, передбаченому ст. 411 КПК України (1960 року) суди вправі вирішувати і питання про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо ці заходи не скасовані.
Така ж правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, наприклад, у справі № 272/469/21. 
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. 
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. 
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що на день розгляду клопотання відсутні підстави, які слугували підставою для накладення арешту на майно з огляду на закріплений законом принцип непорушності права власності та неможливості протиправного позбавлення цього права або обмеження в його здійсненні, суд вважає за необхідне вимоги за клопотанням задовольнити. 
З огляду на те, що у кримінальному провадженні більше 20 років тому вже постановлено вирок, який набрав законної сили, продовження арешту майна більше не може слугувати переліченим вище цілям, а тому вважає ОСОБА_4 підлягає скасуванню. 
Таким чином, заявник ОСОБА_4 вважає, що у даному кримінальному провадженні в подальшому застосуванні арешту на майно відпала потреба, оскільки кримінальна справа розглянута більше 20 років тому, виконавчі листи не перебувають та не перебували на виконанні, будь-які (незавершені та завершені) виконавчі провадження щодо виконання цивільного позову - відсутні, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників та свідчить про відсутність заборгованості, при цьому строк виконання виконавчого документу закінчився, тому він просить суд:скасувати арешт, реєстраційний номер обтяження №1754050, зареєстровано 11.03.2005 реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора на підставі повідомлення №б/н від 06.05.2001 Автозаводського райуправління МВС на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт щодо об`єкта нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 інформацію про державну реєстрацію обтяжень, скасувати арешт, реєстраційний номер обтяження №1754060, зареєстровано 11.03.2005 реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора на підставі повідомлення №б/н від 10.05.2001 Автозаводського райуправління МВС на квартиру АДРЕСА_4 , яка належить  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт щодо об`єкта нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_5 інформацію про державну реєстрацію обтяжень. 
Заявник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В провадження суду 13.05.2026 року надійшла заява від ОСОБА_4 про розгляд його заяви про скасування арешту майна без його участі (а.с.37). Крім того, в провадження Автозаводського районного суду м.Кременчука 14.05.2026 року надійшло клопотання від ОСОБА_4 , в якому він відмовляється від своїх вимог щодо виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешту щодо об`єкта нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_6 , просить суд скасувати арешт , реєстраційний номер обтяження №1754050, зареєстровано 11.03.2005 реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора на підставі повідомлення №б/н від 06.05.2001 Автозаводського райуправління МВС на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та скасувати арешт, реєстраційний номер обтяження №1754060, зареєстровано 11.03.2005 реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора на підставі повідомлення №б/н від 10.05.2001 Автозаводського райуправління МВС на квартиру АДРЕСА_4 , яка належить  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,
Прокурор Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 надала до суду заяву в якій просить заяву засудженого ОСОБА_4 про скасування арешту майна розглядати без застосування звуко та відеозаписувальних технічних засобів, не заперечує проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними, проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_4 про скасування арешту майна не заперечує.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали заяви та матеріали кримінальної справи засудженого, вважає , що заява ОСОБА_4 про скасування арешту майна підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступних підстав :
Як вбачається із відомостей з державного реєстру речових прав (а.с.32-33), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належить 1/5 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 1/5 частина квартири  АДРЕСА_4 .
За вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 27.08.2001 року по кримінальній справі №1-556/2001, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 141 КК України ( в редакції 1960 року) та призначено йому покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі, без конфіскації майна, на підставі ст.46-1 КК України, відстрочено виконання вироку суду на 2 роки, та застосовано штраф у розмірі 700 грн. на користь держави. Цивільні позови потерпілих задоволені , стягнуто на користь ОСОБА_10 з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 солідарно 723,02 грн.. на користь ОСОБА_11 стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 солідарно 646 грн. (а.с.9-25).
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19.12.2001 року в порядку ст.365 КПК України виключено з вироку Автозаводського районного суду м.Кременчука від 27.08.2001 року покарання в частині накладення штрафу відносно ОСОБА_4 , в іншій частині вирок Автозаводського районного суду м.Кременчука від 27.08.2001 року залишений без змін . (а.с.26-31).
Під час досудового розслідування вказаної кримінальної справи, постановою від 15.03.2001 року слідчим Автозаводського райуправління ГУ МВС в Полтавській області ОСОБА_12 в цілях забезпечення цивільного позову накладено арешт на 1/5 частини квартир, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с.5)
Відповідно інформації КП "Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації" № 61/433 від 17.04.2001 року ( а.с. 8) вбачається , що за ОСОБА_4 , 1978 року народження зареєстровано по 1/5 частини квартир АДРЕСА_7 , на підставі свідоцтв право власності на житло , виданих ЖКВ Кременчуцького автомобільного заводу 21.12.1994 року. 
Згідно Інформації з Єдиного реєстру боржників від 12.05.2026 року ( а.с. 34) вбачається , що відносно ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 в Єдиному реєстрі боржників інформація відсутня. 
У пункті 9 Перехідних положень КПК України вказано, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року, в редакції чинній на час накладення спірного арешту, накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 324, ст. 330 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, що зробити з майном описаним для забезпечення цивільного позову і можливості конфіскації майна.
Частиною 1 ст. 409 КПК України 1960 року визначено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.
За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.1990 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства», у порядку, передбаченому ст. 411 КПК України, суди вправі вирішувати питання про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову, якщо вироком ці заходи не скасовані.
Гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Відповідно до ст. 1 протоколу №911 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Водночас як вбачається з обставин справи, ані слідчим, ані судом при постановленні обвинувального вироку від 27.08.2001 року у справі № 1-556/2001 не було вирішено питання щодо зняття арешту, потреба в якому наразі повністю відпала.
Крім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що під час постановлення вироку щодо ОСОБА_4 за ст.141 ч.2 КК України, таку санкцію, як конфіскація майна, судом не було застосовано.
Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, арештоване майно необхідне власнику для реалізації своїх конституційних прав, стосовно права власності, внаслідок чого арешт підлягає скасуванню , але не повністю , як просить ОСОБА_4 в своїй заяві , а на 1/5 частину квартир, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 та який був накладений згідно постанови від 15.03.2001 року слідчим Автозаводського райуправління ГУ МВС в Полтавській області ОСОБА_12 
Керуючись ст.ст. п. 8 ч. 1 ст. 324, ст. 330 КПК України 1960 року, п. 9 Перехідних положень, ст.ст. 369, 372, 393, 395 КПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити частково .
Скасувати арешт, накладений постановою від 15.03.2001 року слідчим Автозаводського райуправління ГУ МВС в Полтавській області ОСОБА_12 на майно ОСОБА_4 , а саме: на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 , та належать на праві приватної власності ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (реєстраційний номер обтяження №1754050).
Скасувати арешт, накладений постановою від 15.03.2001 року слідчим Автозаводського райуправління ГУ МВС в Полтавській області ОСОБА_12 на майно ОСОБА_4 , а саме: на 1/5 частину квартири АДРЕСА_4 , та належать на праві приватної власності ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (реєстраційний номер обтяження №1754060) .
Постанова може бути оскаржена в Полтавський апеляційний суд протягом 7 днів, через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області з моменту її оголошення.

Головуючий суддя       ОСОБА_13