ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 липня 2026 року місто Київ 
Справа № 752/29904/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9857/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року (ухвалено у складі судді Хоменко В.С.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги

ВСТАНОВИВ 

Короткий зміст позовних вимог 

У листопаді 2025 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги: з постачання теплової енергії за період із жовтня 2021 року по вересень 2025 року в розмірі 4 423,81 грн, з постачання гарячої води за період із жовтня 2021 року по вересень 2025 року в розмірі 1 280,46 грн, за абонентське обслуговування за період з вересня 2023 року по вересень 2025 року в розмірі 1 528,05 грн, інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 422,97 грн, 3 відсотки річних, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 44,92 грн, інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води - 80,05 грн, 3 відсотки річних, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води в розмірі 6,43 грн, а також судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Свої вимоги мотивувало тим, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , у якому ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 , та який є споживачем житлово-комунальних послуг.
Позивач нараховує плату за послуги, а також формує і надає споживачу рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема - рахунки на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.
Між позивачем і відповідачем укладено договір № 46/1/879 від 10.01.2018 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, у якому сторони погодили всі істотні умови.
Відповідач регулярно отримує комунальні послуги, які надає позивач, не відмовляється від цих послуг та фактично споживає їх, однак систематично не виконує належним чином своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість за надані послуги.
У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив вказані вище суми боргу, чим прострочив виконання зобов`язання, останній зобов`язаний відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України також сплатити суму інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих на суми заборгованості.
На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Ухвалою суду від 25 лютого 2026 року провадження у справі за позовом ТОВ «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, гарячої води та абонентського обслуговування - закрито.
Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 25 лютого 2026 року позов задовольнив, стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» інфляційні втрати та 3 відсотки річних, нараховані на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 554,37 грн та сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з таким рішенням в частині задоволених позовних вимог, представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, у якому відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
На обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що нараховані інфляційні втрати у розмірі 422,97 грн не зазначені у рахунках на сплату до відповідача. Окрім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач сплатив 16 602,82 грн з жовтня 2021 по вересень 2025 року, а тому позивач мав здійснити зарахування отриманих від позивача коштів на сплату інфляційних втрат відповідно до ст. 534 ЦК України.
Вказує, що у листі позивача від 01.05.2025 № 305/1 з додатками на 4 арк. вказана заборгованість за послуги теплопостачання у розмір 10 866,98 грн та розрахунок заборгованості, у якому відсутня інформація про нарахування індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості за ЖКП, зокрема й нараховані на суму в загальному розмірі 554,37 грн. Указані обставини підтверджують факт прихованого обліку позивачем окремих складових витрат, зокрема приховування від споживача окремих складових витрат, які в подальшому відповідно до вимог ст. 534 ЦК України не зараховуються в оплату послуг, а лише згодом дані нарахування подаються до стягнення в претензійному порядку до суду, тоді як споживач послуг про ці приховані нарахування жодним чином не інформується в рахунках на оплату послуг ця інформація для сплати не надається. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи 

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Агбонгале Л.С. проти апеляційної скарги заперечувала в повному обсязі, просила її відхили, а оскаржуване рішення залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Фактичні обставини справи, встановлені судом 

Суд першої інстанції вважав установленим, що ТОВ «Теплопостачсервіс», як виконавець здійснює надання послуг з постачання централізованого опалення і гарячої води в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 105199057 від 27.11.2017) ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 .
Також судом з`ясовано, що 10.01.2018 між позивачем та відповідачем укладений договір № 46/1/879 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, предметом якого є зобов`язання виконавця своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими нормативами у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а зобов`язання споживача своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договором (п. 1, пп. 21.1 п. 21, пп. 23.1 п. 23 договору).
За вказаним договором позивач є виконавцем з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач є споживачем таких послуг.
Згідно з п. 11 вказаного договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться щомісячно 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
За умовами п. 35 договору, вказаний договір укладається на один рік та набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.
У матеріалах справи відсутні докази закінчення дії вказаного договору.
Особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито на ім`я ОСОБА_1 .
Отже, ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає ТОВ «Теплопостачсервіс» до вказаної квартири на підставі договору від 10.01.2018 року між позивачем та відповідачем укладений договір № 46/1/879 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно з розрахунками заборгованість за надані відповідачу послуги становить: з постачання теплової енергії за період із жовтня 2021 року по вересень 2025 року в розмірі 4 423,81 грн, з постачання гарячої води за період із жовтня 2021 року по вересень 2025 року в розмірі 1 280,46 грн, за абонентське обслуговування за період з вересня 2023 року по вересень 2025 року в розмірі 1 528,05 грн.
Водночас згідно з вказаними розрахунками відповідачу нараховані: інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 422,97 грн, 3 відсотки річних, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 44,92 грн, інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води - 80,05 грн, 3 відсотки річних, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води в розмірі 6,43 грн.
Станом на момент подачі вказаного позову до суду відповідач не здійснив оплати за вказані послуги в повному обсязі.
Після відкриття провадження в справі відповідачем погашено заборгованість за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, гарячої води та абонентського обслуговування про що неодноразово вказувалося представником під час розгляду вказаної справи, зокрема в клопотанні про закриття провадження в справі, відповіді на відзив на вказану позовну заяву та додаткових поясненнях.

Позиція суду апеляційної інстанції 

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення зміні чи скасуванню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач, як власник квартири, є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає йому позивач.
Відповідач зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири, зокрема щодо постачання теплової енергії та абонентського обслуговування, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отриманні житлово-комунальні послуги.
З огляду на правовідносини, які склалися між сторонами, на відповідача, як боржника у зобов`язанні за укладеним договором, покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а позивач, як кредитор у зобов`язанні за укладеним договором має право вимагати сплату грошей за надані послуги.
Відповідачем не було надано доказів ненадання житлово-комунальних послуг або надання вказаних послуг неналежної якості, у тому числі відповідач відповідно до порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не відмовився від надання позивачем вказаних послуг, внаслідок чого виникла підстава для звільнення від їх оплати.
Відповідач належним чином на момент пред`явлення позову не виконав своїх зобов`язань за договором щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати вказаних послуг, яка підтверджується відповідними розрахунками, наявними в матеріалах справи.
Водночас на момент розгляду вказаної справи по суті заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги погашена відповідачем в частині постачання теплової енергії, гарячої води та за абонентське обслуговування.
З огляду на те, що на підставі клопотання сторони позивача судом постановлено ухвалу про закриття провадження у вказаній справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, гарячої води та за абонентське обслуговування, вказана обставина не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).
Водночас у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг (за постачання теплової енергії та гарячої води), враховуючи що зобов`язання відповідача є грошовим, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 422,97 грн, 3 відсотки річних, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 44,92 грн, інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води - 80,05 грн, 3 відсотки річних, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води в розмірі 6,43 грн, нараховані за період із жовтня 2021 року по лютий 2022 року. Надані позивачем розрахунки інфляційних втрат і 3 відсотків річних, нараховані на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги стороною відповідача не спростовані, та останнім своїх контррозрахунків не надано.
Оскільки на момент звернення до суду з даним позовом строк позовної давності було продовжено на підставі п. п. 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає, що доводи сторони відповідача про те, що позивачем заявлено вимоги з пропуском строку позовної давності, є помилковими, а тому судом до уваги не приймаються.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають матеріалами справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, нарахування інфляційних втрат та 3 процентів річних є передбаченим законом наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання та не залежить від того, чи було в подальшому погашено основний борг. Погашення відповідачем заборгованості за житлово-комунальні послуги після звернення позивача до суду не спростовує факту прострочення виконання грошового зобов`язання у попередній період та не усуває права кредитора на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України компенсаційних нарахувань за час такого прострочення.
У цій справі встановлено, що між сторонами існували договірні правовідносини щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідач є власником квартири, на яку відкрито особовий рахунок, фактично отримував відповідні житлово-комунальні послуги та повинен був оплачувати їх у строки, визначені договором.
Згідно з п. 11 договору № 46/1/879 від 10 січня 2018 року розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі вносяться щомісячно до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Отже, прострочення оплати спожитих послуг виникало з моменту невнесення відповідачем плати у визначений договором строк.
Наданими позивачем розрахунками підтверджено, що інфляційні втрати та 3 проценти річних нараховані саме на суму простроченої заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період із жовтня 2021 року по лютий 2022 року. Відповідач таких розрахунків належними та допустимими доказами не спростував, власного контррозрахунку не подав, а тому підстави вважати визначену судом суму 554,37 грн необґрунтованою відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що інфляційні втрати та 3 проценти річних не були зазначені у рахунках на оплату житлово-комунальних послуг, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки інфляційні втрати та 3 проценти річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є тарифною складовою житлово-комунальної послуги, платою за послугу чи абонентським платежем, що зазначається у відповідних рахунках, а є спеціальним установленим законом наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому сама по собі відсутність таких сум у щомісячних рахунках за житлово-комунальні послуги не свідчить про їх незаконність, «прихований облік» чи відсутність у позивача права заявити відповідну вимогу в судовому порядку.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що позивач мав самостійно зарахувати сплачені відповідачем кошти в рахунок інфляційних втрат та 3 процентів річних відповідно до ст. 534 ЦК України.
Згідно зі ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Разом із тим застосування вказаної норми залежить від змісту призначення відповідного платежу та обставин його здійснення. Якщо боржник, здійснюючи платіж, визначив його призначення як оплату основного боргу, товарів, робіт чи послуг, кредитор не вправі всупереч такому призначенню самостійно змінювати порядок зарахування коштів та спрямовувати їх на інші складові вимог, якщо інше прямо не встановлено договором або законом.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16, відповідно до яких черговість погашення вимог кредитора не застосовується у випадку чіткого та однозначного визначення боржником призначення платежу.
У цій справі відповідач, посилаючись на те, що у період з жовтня 2021 року по вересень 2025 року ним сплачено 16 602,82 грн, не довів, що відповідні платежі здійснювалися саме на погашення інфляційних втрат та 3 процентів річних, а не як оплата нарахованої плати за житлово-комунальні послуги. Натомість, у квитанціях міститься чітке призначення платежу «оплата за комунальні послуги» (а. с. 88-92), що виключає застосування ст. 534 ЦК України та вказує про оплату поточних послуг.
Саме по собі посилання апелянта на загальну суму здійснених ним оплат не свідчить про відсутність прострочення виконання грошового зобов`язання у спірний період та не спростовує права позивача на стягнення інфляційних втрат і 3 процентів річних за час такого прострочення.
Крім того, провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості за житлово-комунальні послуги було закрито у зв`язку з її погашенням. Предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині стягнення лише інфляційних втрат та 3 процентів річних, нарахованих за період прострочення, а тому обставина подальшої оплати відповідачем основного боргу не є підставою для відмови у стягненні сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат і 3 процентів річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з порядком обліку позивачем здійснених оплат та із самим фактом заявлення вимоги про стягнення сум за ст. 625 ЦК України, однак не містять належного спростування встановленого судом першої інстанції факту прострочення виконання грошового зобов`язання, правильності розрахунку заявлених до стягнення сум або неправильного застосування судом норм матеріального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. 

Судові витрати 

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для зміни розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова