Справа № 369/14009/20
Провадження № 2/369/382/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
cудді Лапченко О.М., 
за участі секретаря Дубицької М.І.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка Олега Валерійовича про скасування запису про право власності, - 

в с т а н о в и в: 

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», та державного реєстратора – приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка Олега Валерійовича про визнання дій неправомірними та скасування запису про право власності.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 22 травня 2008 року між нею та АТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір №028/25-259, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у сумі 133 642 доларів США для придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня між сторонами було укладено іпотечний договір №028/15-293, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за умовами якого зазначена квартира була передана в іпотеку банку.
Позивач зазначала, що через невиконання нею кредитних зобов`язань банк звернувся до третейського суду, рішенням якого від 16 вересня 2016 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором. У подальшому, 03 липня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк», законність якого вона оскаржила в іншій судовій справі № 369/9573/19.
У межах розгляду зазначеної справи ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру та встановлення заборони на її відчуження. Вказана ухвала була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року.
Разом з тим, 15 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» стало правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». Незважаючи на існування судового спору щодо квартири, накладений судом арешт та заборону її відчуження, 08 листопада 2019 року державний реєстратор – приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненко Олег Валерійович прийняв рішення індексний номер 49597832, яким зареєстрував право власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк».
Позивач вважала такі реєстраційні дії незаконними, посилаючись на те, що приватний нотаріус здійснив державну реєстрацію поза межами свого нотаріального округу, чим порушив вимоги статті 13-1 Закону України «Про нотаріат». Крім того, на момент проведення державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав містився запис про арешт квартири та заборону її відчуження, що відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» унеможливлювало проведення будь-яких реєстраційних дій щодо такого майна.
Також позивач зазначала, що рішення державного реєстратора було прийняте за відсутності належних правових підстав, передбачених статтею 27 зазначеного Закону, оскільки передавальний акт між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» не входить до вичерпного переліку документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності. На підтвердження своїх доводів позивач посилалася на положення Конституції України, Законів України «Про нотаріат», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року, а також на правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду щодо недопустимості проведення державної реєстрації за наявності арешту та інших обтяжень нерухомого майна.
З урахуванням наведеного позивач просила суд визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка Олега Валерійовича щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав індексний номер 49597832 від 08 листопада 2019 року, яким за АТ «Альфа-Банк» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №32234486 про право власності АТ «Альфа-Банк» на зазначену квартиру; стягнути з відповідачів судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн та судовий збір у сумі 1 680,80 грн.
Під час розгляду справи представником позивача – адвокатом Москаленком І.О. – було подано заяву про зміну предмета позову. У заяві зазначено, що фактичні обставини спору та підстави позову залишаються незмінними, однак після подання позову відбулися зміни у законодавстві, зокрема у частині третій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які визначили інший, належний та ефективний спосіб судового захисту.
Представник позивача вказував, що після внесення змін до законодавства відомості Державного реєстру речових прав не підлягають скасуванню чи вилученню, а належним способом захисту є саме скасування рішення державного реєстратора, на підставі якого проведено державну реєстрацію права, із одночасним припиненням речового права особи, яка незаконно його набула, та відновленням попереднього речового права.
У зв`язку із цим представник позивача просив суд прийняти заяву про зміну предмета позову та розглянути справу з урахуванням змінених позовних вимог, а саме: скасувати рішення державного реєстратора – приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка Олега Валерійовича про державну реєстрацію прав індексний номер 49597832 від 08 листопада 2019 року, на підставі якого за АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; припинити право власності АТ «Сенс Банк» на спірну квартиру як таке, що набуте незаконно; відновити у Державному реєстрі речових прав право власності ОСОБА_1 на зазначену квартиру.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11.2020 року відкрите провадження у справі, судовий розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначене проведення підготовчого судового засідання. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 року, справу № 369/14009/20 передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Лапченко О.М. згідно розпорядження № 553 від 10.10.2025 року
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.10.2025 року справа була прийнята до провадження судді Лапченко О.М., призначене проведення підготовчого судового засідання. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.12.2025 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. Вказав, що позивач внаслідок фінансової кризи не мала можливості належним чином виконувати свої кредитні зобов`язання. У подальшому 03 липня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Т.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк». Не погоджуючись із такими діями, позивач звернулася до суду з позовом про визнання зазначеного рішення незаконним та його скасування (справа № 369/9573/19). У межах вказаної справи ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру та заборони будь-яких дій щодо її відчуження. Вказана ухвала залишена без змін судом апеляційної інстанції. Попри наявність судового спору щодо права власності на квартиру, накладеного судом арешту та заборони на її відчуження, 08 листопада 2019 року державний реєстратор – приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненко О.В. прийняв рішення індексний номер 49597832 про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк». На думку позивача, саме вказані реєстраційні дії унеможливили виконання майбутнього судового рішення у справі № 369/9573/19 та відновлення її порушених прав. Позивач також зазначає, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 серпня 2022 року у справі № 369/9573/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, рішення державного реєстратора Гуцуляк Т.В. від 03 липня 2019 року про державну реєстрацію права власності за банком було визнано незаконним та скасовано. На думку позивача, оскільки рішення приватного нотаріуса Іваненка О.В. є похідним від реєстраційної дії, яка в подальшому була скасована судом, воно також є незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, позивач вважає, що державний реєстратор допустив істотні порушення вимог законодавства при проведенні державної реєстрації права власності. З огляду на наведене позивач вважає, що рішення державного реєстратора – приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка О.В. індексний номер 49597832 від 08 листопада 2019 року прийняте з істотним порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку» та підлягає визнанню незаконним і скасуванню разом із відповідним записом про державну реєстрацію права власності.
Представник відповідача – Акціонерного товариства «Сенс Банк» (правонаступника АТ «Альфа-Банк») у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду подав письмові пояснення, у яких просив розглянути справу за його відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.
У письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що державна реєстрація права власності за АТ «Альфа-Банк» була проведена відповідно до вимог чинного законодавства на підставі передавального акта, затвердженого рішеннями єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» та загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» у межах процедури реорганізації банків шляхом приєднання. Зазначав, що внаслідок реорганізації АТ «Альфа-Банк» набуло статусу універсального правонаступника АТ «Укрсоцбанк», до якого перейшли усі права та обов`язки останнього, у тому числі право власності на спірне нерухоме майно, а тому державна реєстрація лише відобразила вже існуючий юридичний факт переходу права. 
Також представник банку посилався на положення Цивільного кодексу України, Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначаючи, що передавальний акт є належним та достатнім документом для підтвердження правонаступництва юридичної особи та проведення державної реєстрації речових прав. Крім того, відповідач заперечував доводи позивача щодо незаконності проведення реєстраційних дій у зв`язку з наявністю арешту на майно. На думку представника, реєстрація зміни власника відбулася виключно у зв`язку з реорганізацією юридичної особи та переходом прав у порядку універсального правонаступництва, а не внаслідок відчуження нерухомого майна, тому накладений судом арешт та заборона відчуження квартири не були перешкодою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав.
Також представник відповідача зазначав, що приватний нотаріус діяв у межах наданих йому законом повноважень, перевірив подані документи та мав достатні правові підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, а тому відсутні підстави для скасування прийнятого ним рішення. Окремо представник банку звертав увагу суду на те, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам чинного законодавства та не є ефективним способом захисту порушеного права. Крім того, вказував, що позивачем не доведено порушення його прав саме діями банку, не надано належних і допустимих доказів незаконності державної реєстрації та не спростовано законність переходу права власності до АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва. У зв`язку із викладеним просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Відповідач - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Іваненко Олег Валерійович у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
На виконання ухвали суду про витребування доказів подав до суду письмові пояснення та лист від 11 серпня 2021 року №49Л/101-16, в якому повідомив, що 08 листопада 2019 року ним були здійснені реєстраційні дії щодо зміни власника квартири з АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» на підставі передавального акта між зазначеними банками, поданого представником банку.
У своїх поясненнях зазначив, що реєстраційну заяву №36859238 було зареєстровано 08 листопада 2019 року о 15 год. 39 хв. 34 сек., а рішення про державну реєстрацію прав індексний номер 49597832 прийнято цього ж дня о 15 год. 49 хв. 04 сек. Також повідомив, що передавальний акт №10221-10229 від 11 жовтня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С., був долучений до реєстраційної справи у вигляді сканованої копії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, нотаріус зазначив, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» копії документів у паперовому архіві нотаріуса не зберігаються, у зв`язку з чим надав суду роздруковану скановану копію передавального акта, отриману з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Просив суд розглянути справу за його відсутності та врахувати надані ним письмові пояснення під час вирішення спору.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Судом встановлено, що 22 травня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого в подальшому стало Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», було укладено кредитний договір № 028/25-259. Відповідно до умов зазначеного договору банк надав позивачці кредит у розмірі 133642 доларів США для придбання двокімнатної квартири загальною площею 82,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня, 22 травня 2008 року, між сторонами було укладено іпотечний договір № 028/15-293, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1903. За умовами цього договору позивачка передала в іпотеку банку належну їй квартиру, придбану за рахунок кредитних коштів.
У зв`язку з неналежним виконанням позивачкою своїх зобов`язань за кредитним договором АТ «Укрсоцбанк» у 2015 році звернулося до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків із позовом про стягнення заборгованості. Рішенням третейського суду від 16 вересня 2016 року у справі №1184/15 позов банку було задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 217 003,85 грн, а також судовий збір у сумі 12 570,03 грн.
03 липня 2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяна Віталіївна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47607110, на підставі якого за АТ «Укрсоцбанк» було зареєстровано право власності на вказану квартиру.
Не погодившись із такими реєстраційними діями, ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про визнання дій державного реєстратора незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності (справа № 369/9573/19).
Одночасно із поданням позову позивачка звернулася із заявою про забезпечення позову. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року заяву про забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на спірну квартиру із забороною будь-якого її відчуження. Постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року зазначену ухвалу залишено без змін.
15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації банківської установи Акціонерне товариство «Альфа-Банк» стало повним правонаступником усіх прав, обов`язків та майна АТ «Укрсоцбанк», у тому числі прав за кредитними та забезпечувальними договорами, а також майна, щодо якого існували обмеження та обтяження.
08 листопада 2019 року приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненко Олег Валерійович, який виконував повноваження державного реєстратора, прийняв рішення про державну реєстрацію прав індексний номер 49597832, яким зареєстрував право власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк» як правонаступником АТ «Укрсоцбанк».
Саме законність зазначеного рішення державного реєстратора та правомірність проведення державної реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» є предметом розгляду у даній справі.
Вважаючи, що державний реєстратор здійснив реєстраційні дії всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про нотаріат», а також за наявності чинної ухвали суду про арешт майна та заборону його відчуження, позивачка звернулася до суду із цим позовом.
Під час розгляду справи ухвалою суду від 20 квітня 2021 року за клопотанням представника позивача було витребувано у приватного нотаріуса документи, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію.
Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №369/9573/19.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 серпня 2022 року у справі №369/9573/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора від 03 липня 2019 року, яким за АТ «Укрсоцбанк» було зареєстровано право власності на спірну квартиру.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/9573/19, провадження № 2/369/179/22, було розглянуто позов ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяни Віталіївни, ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»), третя особа – Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Чабанівської селищної ради, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Предметом спору була двокімнатна квартира АДРЕСА_4 , яка була придбана позивачем за кредитні кошти та передана в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору від 22 травня 2008 року. У подальшому внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення державного реєстратора від 03 липня 2019 року.
Позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності банку на квартиру, визнати за нею право власності на спірне нерухоме майно та стягнути судові витрати, посилаючись на те, що державна реєстрація проведена з істотним порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За результатами розгляду справи суд встановив, що банк не довів належного виконання обов`язку щодо направлення та вручення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку». Суд також дійшов висновку, що державному реєстратору не було подано належних документів, які підтверджували б завершення тридцятиденного строку після отримання іпотекодавцем відповідної вимоги, як цього вимагає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того, судом встановлено порушення вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку» щодо визначення вартості предмета іпотеки, оскільки належна оцінка квартири на момент переходу права власності фактично не була проведена.
З огляду на встановлені порушення суд дійшов висновку про незаконність позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки та проведеної на його підставі державної реєстрації права власності за банком, у зв`язку з чим позов задовольнив частково - в частині скасування, як незаконного, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47607110 від 03.07.2019 року, згідно якого за ПАТ «Укрсоцбанк» було зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 82,5 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1864030932224. У задоволенні вимоги про визнання за позивачем права власності на квартиру суд відмовив, зазначивши, що після скасування незаконної державної реєстрації попередній запис про право власності підлягає автоматичному поновленню в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до вимог законодавства.
Постановою Київського апеляційного суду від 06.04.2023 у справі № 369/9573/19 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.08.2022 залишено без змін. Апеляційним судом встановлено, що предметом спору була двокімнатна квартира загальною площею 82,5 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка була передана в іпотеку на забезпечення виконання кредитного договору від 22.05.2008, укладеного на суму 133 642 доларів США. У 2019 році банк у позасудовому порядку зареєстрував за собою право власності на зазначену квартиру як на предмет іпотеки, що стало підставою для виникнення спору.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про незаконність такої державної реєстрації, оскільки банк не дотримався обов`язкової процедури, встановленої статтями 35–37 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, суд встановив, що письмова вимога про усунення порушень та попередження про звернення стягнення була направлена не за актуальним місцем проживання позивача, хоча банк достовірно володів інформацією про її зареєстровану адресу. Відтак іпотекодавець фактично не отримав повідомлення та був позбавлений можливості усунути порушення або реалізувати свої права, що виключало можливість застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки.
Крім того, апеляційний суд встановив, що на момент державної реєстрації права власності за банком діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія якого поширювалася на спірну квартиру, а тому її примусове відчуження без згоди власника було заборонено. Також суд звернув увагу, що проведена банком оцінка предмета іпотеки не відповідала його фактичному стану, оскільки здійснювалася без огляду квартири та не враховувала зміни, які відбулися після передачі майна в іпотеку.
Апеляційний суд дійшов висновку, що державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності за банком без належних правових підстав, а тому рішення про державну реєстрацію права власності банку на спірну квартиру підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги банку були визнані необґрунтованими, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Представник позивачки зазначив, що ухваленим у справі №369/9573/19 рішенням було скасовано державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк», однак виконання цього рішення фактично стало неможливим, оскільки після прийняття приватним нотаріусом Іваненком О.В. рішення від 08 листопада 2019 року право власності було зареєстровано вже за АТ «Альфа-Банк». Саме існування цього запису в Державному реєстрі речових прав стало перешкодою для виконання судового рішення та поновлення права власності позивачки.
Аналіз наведених обставин свідчить, що постановою Київського апеляційного суду від 06.04.2023 у справі № 369/9573/19 залишено без змін рішення суду першої інстанції, яким визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру. Судом остаточно встановлено незаконність набуття ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, оскільки така реєстрація була проведена з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.
08 листопада 2019 року приватним нотаріусом Іваненком О.В. було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк». 
Заперечуючи позов, нотаріус та АТ «Сенс Банк» зазначають, що нотаріус не здійснював державної реєстрації набуття права власності на квартиру, а лише провів реєстраційні дії щодо зміни власника з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» на підставі передавального акта, складеного в межах реорганізації банків та поданого представником банку.
Разом із тим такі доводи не спростовують того, що право АТ «Альфа-Банк» є похідним від права ПАТ «Укрсоцбанк». Передавальний акт не є самостійною підставою виникнення права власності на спірну квартиру, а лише підтверджує універсальне правонаступництво щодо прав та обов`язків, які належали ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно, АТ «Альфа-Банк» не могло набути більше прав, ніж мав його правопопередник.
Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено незаконність державної реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» та скасовано відповідний реєстраційний запис, відпадає правова підстава, на якій у подальшому було здійснено реєстраційні дії щодо переходу цього права до АТ «Альфа-Банк». За відсутності у ПАТ «Укрсоцбанк» законно набутого права власності таке право не могло перейти до його правонаступника, оскільки ніхто не може передати іншій особі більше прав, ніж має сам. 
Отже, державна реєстрація права власності за АТ «Альфа-Банк», має похідний характер від первісної реєстрації за ПАТ «Укрсоцбанк». У разі визнання незаконною та скасування первісної реєстрації всі наступні реєстраційні дії, які ґрунтуються виключно на ній та на правонаступництві, також не мають самостійної правової підстави та підлягають скасуванню, оскільки не можуть існувати незалежно від права, яке було визнано судом таким, що виникло незаконно. 
Сам факт того, що нотаріус здійснив не первинну реєстрацію, а лише реєстрацію переходу права внаслідок реорганізації банку, не усуває похідного характеру цієї реєстрації та не легалізує право власності, первісне набуття якого визнано судом незаконним. Саме тому скасування первісної реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» є достатньою правовою підставою для скасування і всіх наступних реєстраційних записів, що ґрунтувалися виключно на цьому праві.
Відповідачі - АТ «Сенс Банк» та приватний нотаріус Іваненко О.В. зазначають, що рішенням приватного нотаріуса від 08 листопада 2019 року не здійснювалася державна реєстрація права власності на квартиру як нової підстави набуття права. Нотаріус виключно вніс зміни до вже існуючого запису про право власності, замінивши власника з АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» на підставі передавального акта, складеного у зв`язку з реорганізацією банку. При цьому номер запису про право власності та дата державної реєстрації 27.06.2019 залишилися незмінними як за АТ «Укрсоцбанк», так і після внесення змін щодо АТ «Альфа-Банк», що, на думку відповідачів, підтверджує відсутність нової державної реєстрації права власності та свідчить лише про проведення реєстраційних дій щодо зміни найменування (правонаступництва) власника, а не про перехід чи повторне набуття права власності.
Водночас, оскільки запис про право власності АТ «Альфа-Банк» є продовженням того самого запису про право власності АТ «Укрсоцбанк» (із незмінними номером запису та датою державної реєстрації), його існування повністю залежить від законності первісної реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк». Після того як судовими рішеннями було скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк», відпала правова підстава для існування й усіх подальших реєстраційних змін, внесених до цього самого запису, у тому числі щодо заміни власника на АТ «Альфа-Банк», а в подальшому - на його правонаступника АТ «Сенс Банк». Тобто оскільки нотаріус не створив нового запису про право власності, а лише змінив відомості про власника в уже існуючому записі, скасування первісної реєстрації автоматично позбавляє правової основи і внесені ним зміни, адже вони є похідними від незаконно зареєстрованого права власності. 
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 450/1610/15-ц (провадження № 61-36163св18), у якій суд касаційної інстанції надав тлумачення положенням статті 13-1 Закону України «Про нотаріат».
Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 13-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком випадків, прямо передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який передбачає можливість вчинення нотаріальних дій поза приміщенням нотаріальної контори лише у межах відповідного нотаріального округу.
Верховний Суд дійшов висновку, що законодавством прямо заборонено здійснення нотаріальної діяльності поза межами нотаріального округу, а вимоги статті 13-1 Закону України «Про нотаріат» не є формальними чи технічними, а встановлені законодавцем з метою забезпечення законності нотаріальної діяльності. При цьому Верховний Суд звернув увагу, що хоча Закон України «Про нотаріат» прямо не визначає нікчемність правочину, посвідченого нотаріусом із порушенням вимог статті 13-1 цього Закону, такий правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи на підставі загальних положень цивільного законодавства. 
Наведена правова позиція підлягає врахуванню при вирішенні цієї справи, оскільки спірні правовідносини є подібними. Як і у справі № 450/1610/15-ц, позивач посилається на те, що оскаржувана реєстраційна дія була вчинена приватним нотаріусом поза межами нотаріального округу, в якому він був уповноважений здійснювати нотаріальну діяльність. 
Отже, саме по собі порушення нотаріусом вимог статті 13-1 Закону України «Про нотаріат» щодо територіальної компетенції не може вважатися лише формальним порушенням. Така обставина підлягає оцінці судом як істотне порушення порядку вчинення нотаріальної дії та, за наявності інших встановлених законом підстав, може бути підставою для визнання незаконною та скасування реєстраційної дії, вчиненої на її підставі.
Як встановлено судом, оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 49597832 від 08 листопада 2019 року прийняте приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненком О.В. щодо нерухомого майна, яке розташоване у смт Чабани Фастівського району Київської області. 
На момент вчинення спірної реєстраційної дії нотаріальний округ приватного нотаріуса Іваненка О.В. був обмежений територією Броварського міського нотаріального округу Київської області, тоді як спірне нерухоме майно знаходиться на території Фастівського району Київської області, який до складу Броварського міського нотаріального округу не входив.
Таким чином, приватний нотаріус, здійснюючи державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за межами нотаріального округу, в якому він мав право здійснювати нотаріальну діяльність, фактично вчинив нотаріальну діяльність поза межами своєї територіальної компетенції, чим порушив вимоги статті 13-1 Закону України «Про нотаріат».
Суд враховує, що на момент виникнення спірних правовідносин чинна редакція статті 13-1 Закону України «Про нотаріат» імперативно передбачала, що нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, крім випадків заміщення іншого нотаріуса, передбачених законом. Будь-яких доказів існування передбачених законом винятків або здійснення Іваненком О.В. заміщення іншого нотаріуса матеріали справи не містять.
Щодо позовної вимоги про відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1864030932224, суд зазначає таке.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження за умови їх відповідності вимогам законодавства та поданим чи отриманим документам.
Згідно з частиною третьою статті 26 зазначеного Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, або скасування державної реєстрації прав державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до вимог цього Закону.
При цьому державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у такому випадку здійснюється без подання відповідної заяви заявником та без справляння адміністративного збору на підставі відомостей, що вже містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Лише у випадку відсутності відповідних відомостей у Державному реєстрі заявник подає документи, необхідні для проведення державної реєстрації.
Крім того, відповідно до пункту 39 Порядку функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2018 року № 484, записи про речові права та їх обтяження, які існували до набуття, зміни чи припинення речових прав, не видаляються з Реєстру, а зберігаються у ньому.
Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV.
Державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.
При цьому на підставі положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії – внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення.
Обов`язок суду скасовувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав (обтяжень) слід розуміти як обов`язок суду вирішити наявний спір про право.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами).
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) та у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 918/1034/21. 
У пункті 11.10 постанови від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (провадження № 14-86цс22) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вимоги про скасування державної реєстрації права власності за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ця реєстрація створює відповідні перешкоди.
Отже, чинним законодавством встановлено спеціальний механізм відновлення попереднього стану речових прав після скасування незаконної державної реєстрації. Такий механізм не потребує ухвалення судом окремого рішення про визнання чи поновлення права власності особи, якщо відповідні відомості вже містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Скасування судом рішення державного реєстратора є достатньою та самостійною правовою підставою для внесення державним реєстратором відповідних записів до Державного реєстру речових прав та автоматичного поновлення запису про право власності, яке існувало до проведення незаконної державної реєстрації.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про відновлення за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру не підлягає задоволенню, оскільки відновлення попереднього запису про право власності здійснюється державним реєстратором автоматично в порядку, визначеному частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктом 51 Порядку функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 484 від 06 червня 2018 року.
Щодо судових витрат суд вказує таке. 
Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач просила стягнути судовий збір в розмірі 1680 гр. 80 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 гр. 
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
З метою надання правничої допомоги 08.07.2016 року позивач уклала договір з адвокатом Москаленком І.О. 
Згідно наданої квитанції позивач перерахувала ОСОБА_2 2 500 гр. 
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Критерії реальності та розумності розміру адвокатських витрат застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Як убачається з матеріалів справи, позивач просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1 680 грн 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.
Суд враховує, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, при цьому відмова у задоволенні вимоги про відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності позивача обумовлена виключно тим, що чинним законодавством передбачено автоматичне поновлення відповідного запису після скасування незаконної державної реєстрації, а тому така вимога є похідною від основної вимоги про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності відповідача.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач фактично досягла судового захисту свого порушеного права, а тому понесені нею судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 680 грн 80 коп., у межах заявлених позовних вимог, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. 
Оскільки спір виник у зв`язку з набуттям Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», права власності на спірне нерухоме майно, а позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності та припинення речового права задоволено саме стосовно цього відповідача, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню саме з Акціонерного товариства «Сенс Банк». Підстав для покладення судових витрат на приватного нотаріуса Іваненка О.В. суд не вбачає, оскільки він не є набувачем спірного майна та не є особою, на користь якої виникли спірні правовідносини.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12-13, 18, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
ухвалив: 

позовні вимоги  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка Олега Валерійовича про скасування запису про право власності - задовольнити частково.
Скасувати рішення приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка Олега Валерійовича, індексний номер 49597832 від 08 листопада 2019 року, про державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714), на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1864030932224.
Припинити речове право (право власності) Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714), на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1864030932224. 
В іншій частині позову – відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», адреса 03150, м. Київ, вул. В. Васильківська, 100 ЄДРПОУ 23494714 
Відповідач: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненко Олег Валерійович, адреса 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 290. 

Суддя -         Лапченко О.М. 

29.06.2026 року