Справа № 289/501/26
Номер провадження 2/289/897/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі: головуючого - судді Мельника О.В., з секретарем Писаренко К.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (місце знаходження / місце проживання: вул. Набережно-Лугова, буд. 8, м. Київ, 04071 ) до ОСОБА_1 (місце знаходження / місце проживання:      АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 3244974 від 15.11.2020 року в розмірі 28 798,00 грн. та понесені судові витрати.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом. 
Оскільки, станом на день пред`явлення даного позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань згідно з кредитним договором, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою від 25.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив суд провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, 14.04.2026 подали до суду відзив на позовну заяву в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Профіт Капітал».
Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
За таких обставин, враховуючи те, що у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст. 223, 280 ЦПК України.
З`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог, та доводи відповідача, дослідивши докази, якими обґрунтовуються доводи сторонами, суд дійшов наступного.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Стаття 610 ЦК України, передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, які ґрунтуються на договорі.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.
15.11.2020 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір позики №3244974, за умовами якого кредитодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с. 9).
Основні умови кредитування згідно цього договору:
- сума позики - 8500 грн. (п. 2);
- дата надання позики – 15.11.2020 (п. 2);
- дата повернення позики – 16.12.2020 (п. 2);
- строк позики - 30 днів (п. 2);
- базова процентна ставка - 1,99 % в день (п. 2);
- процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70 % в день (п. 2) (а.с.9).
15.11.2020 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало (перерахувало) ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8500 грн. (довідка №КД-00001435/ТНПП від 02.12.2025) (а.с. 23).
Позивач наразі є новим кредитором відповідача, що підтверджується договором факторингу із додатками (а.с. 27-37).
За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 28798,00 грн., з них: 8500 грн. - тіло кредиту, 20298,00 грн. - проценти за користування кредитом. Нарахування процентів здійснювалось за період з 15.11.2020 по 15.03.2021 включно.
Доказів повернення отриманих в кредит коштів відповідачем суду не надано.
Заперечуючи проти задоволення позову в повному обсязі представник відповідача у письмовому відзиві на позовну заяву зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів переходу права вимоги до позивача, належного ознайомлення відповідача з умовами кредитування. Обґрунтовує неправомірність нарахування відсотків поза строків дії кредитного договору та вважає їх неспівмірно завищеними.
Також зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу є завищеними та є не співмірними складності справи, а у разі задоволення позову просить стягнути понесені витрати на правову допомогу на користь відповідача.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитодавець) та ОСОБА_1 уклали в електронному вигляді договір позики №3244974 від 15.11.2020, який за правовою природою є кредитним договором. Матеріалами справи підтверджено підписання ОСОБА_1 електронного договору одноразовим ідентифікатором с3НТ7НаJ7p. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування. Договір позики містить всі істотні умови, зокрема розмір наданих в кредит коштів, термін дії договору, визначено розмір відсотків за користування кредитом.
На підставі цього кредитного договору відповідач отримав кредит в сумі 8500 грн., взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом, однак не виконав їх.
Право вимоги за цим кредитним договором на підставі договору факторингу перейшло від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал». В зв`язку з цим у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором.
Доказів повернення отриманих кредитних коштів як первинному кредитору так і позивачу стороною відповідача суду не надано, а тому позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.
Щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, слід зазначити наступне.
Пунктом 2 договору №3244974 від 15.11.2020 встановлено строк кредитування - 30 днів. Дата повернення позики визначена - 15.12.2020.
Цей же пункт містить умови про стандартну фіксовану процентну ставку 1,99% на день та знижену – 0,50 % за кожен день користування кредитом.
Як видно з розрахунку заборгованості з 15.11.2020 по 15.03.2021 відповідачу нараховано 20298,00 грн., проте з матеріалів справи встановлено, що строк дії договору закінчився 15.12.2020.
При цьому, відповідно до вимог ст.1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 № 444/9519/12 та Верховного Суду від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Разом із тим, позивачем не надано належних доказів, що відбулась пролонгація кредитного договору на новий строк, отже нарахування процентів за межами строку, визначеного договором, є безпідставним.
Таким чином, суд вважає, що пролонгація кредитного договору на новий строк не відбулась, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за простроченими процентами за період строку кредитування, терміном 30 днів, тобто з 15.11.2020 по 15.12.2020, що згідно розрахунку позивача становить 1504,50 грн.
Інші доводи представника відповідача зазначені у відзиві на позовну заяву спростовуються дослідженими та зазначеними вище матеріалами справи.
Таким чином, встановлення судом факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором є підставою для часткового задоволення позову.
Також, згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог. Витрати на правову допомогу суд покладає на сторони.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280, 284, 354-355 ЦПК України, суд , -

УХВАЛИВ:

Позов ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором №3244974 від 15.11.2020 в розмірі 10004,50 грн., яка складається з 8500 грн. основного боргу і 1504,50 грн. відсотків за користування кредитними коштами та судовий збір в сумі 923,85 грн.
В решті заявлених вимог відмовити.
Судові витрати в частині відшкодування витрат на правову допомогу покласти на сторони та вважати фактично понесеними.
Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Олександр МЕЛЬНИК