Справа № 191/2571/26
Провадження № 3/206/815/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.06.2026 м. Дніпро
Суддя Самарського районного суду міста Дніпра Поштаренко О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, у відношенні,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 184 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 14.04.2026 о 14:30 год. ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , 2019 р.н., ОСОБА_3 , 2016 р.н., ОСОБА_4 , 2022 р.н., ОСОБА_5 , 2023 р.н., а саме в цей час перебувала в стані алкогольного сп`яніння коли діти перебували з нею та бачили як мати вживає алкогольні напої, також в будинку брудно, діти перебувають в неохайному вигляді, речі розкидані, відсутні продукти харчування та предмети для навчання дітей, в будинку неприємний запах сміття, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП, правопорушення вчинено повторно протягом року.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлена у передбачений законом спосіб. Суд на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП розглядає адміністративний матеріал за її відсутності.
Вирішуючи справу про адміністративне правопорушення виходжу з наступного.
У відповідності до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне та вмотивоване рішення.
Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Частиною 2 статті 184 КУпАП передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей, вчинені повторно протягом року.
Стаття 150 Сімейного Кодексу України містить перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, серед яких зокрема, виховування дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка до самостійного життя; повага до дитини; заборони будь-яких видів експлуатації батьками своєї дитини; заборони фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП доведено в повному обсязі, що підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 без зауважень; поясненнями ОСОБА_1 , яка підтвердила факт вживання алкоголю та невиконання своїх батьківських обов`язків; копією постанови від 25.03.2026, якою підтверджено притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП; актом обстеження умов проживання з фото таблицею місця проживання; копією документів; та іншими матеріалами справи.
Таким чином, встановлені судом обставини адміністративного правопорушення свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП, а тому вона підлягає притягненню до відповідальності.
При накладенні адміністративного стягнення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу правопорушника, вважаю, що слід призначити ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу, яке відповідатиме вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, та буде достатнім для її виправлення і попередить нові правопорушення.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягнення судового збору в дохід держави, а саме 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.: 40-1; 124; 251-252; 283-284; 307-308 КУпАП, та ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП та накласти на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що становить 1700 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,6 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених ст.ст. 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, через установу банку України. 
Роз`яснити, що у разі не сплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом, котрий передбачає подвійний розмір штрафу.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпра протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя            О.В. Поштаренко