ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 р. 	Справа № 520/20839/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., по справі № 520/20839/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач), у якій просила:
- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест», яка зазначена у відповіді начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Галини Баєвої вих. № 18386-19364/Г-03/8-2000/25 від 10 липня 2025 року, - протиправною та скасувати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 невизнаний стаж її роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням стажу її роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест»;
- стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України у Харківській області.
В обґрунтування позову зазначено, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест», яка зазначена у відповіді начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Галини Баєвої вих. № 18386-19364/Г-03/8-2000/25 від 10 липня 2025 року, є протиправною та такою, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 у справі № 520/20839/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлене листом № 18386-19364/Г-03/8-2000/25 від 10 липня 2025 року про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , від 26 червня 2025 року про врахування до страхового стажу період роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в частині задоволення позовних вимог у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, яку аргументує порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 по справі №520/20839/25 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення у цій справі, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що період роботи позивача з 01.07.2000 року по 02.03.2006 року до страхового стажу не зараховано у зв`язку з тим, що вказаний період роботи в ТОВ «Агропромінвест» не підтверджено даними з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідач вказує, що оскільки позивач звернулася до органів Пенсійного фонду України з заявою довільної форми та змісту, а не відповідної форми, затвердженої Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року № 1566/11846, зі змінами, таке звернення розглядається відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та не тягне правових наслідків у вигляді проведення призначення/перерахунку пенсії. Апелянт наголошує, що електронну пенсійну справу позивача було перевірено, пенсія позивача обчислена відповідно до законодавства.
Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла пенсійного віку, і у зв`язку з цим 17 квітня 2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення їй пенсії за віком та відповідним пакетом документів.
Однак під час призначення пенсії відділом Пенсійного фонду України до страхового стажу ОСОБА_1 не був врахований період її роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно.
Позивачем на підтвердження існування та діяльності ТОВ «Агропромінвест» було надано відповідь директора КП «Міський архів» вих. № 254/25 від 09 квітня 2025 року, у якій зазначено, що в архіві маються протоколи загальних зборів учасників ТОВ за 1995, 2000 та 2005 роки. Тобто підтверджено, що ТОВ «Агропромінвест» дійсно існувало та працювало в період з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно.
26 червня 2025 року позивач через «Електронний портал Пенсійного фонду України» додатково звернулась із заявою про врахування до її страхового стажу період роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року, до якої на підтвердження періоду роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року додала копію відповіді директора КП «Міський архів» вих. № 254/25 від 09 квітня 2025 року.
Відповідач відмовив листом № 18386-196364/Г-03/08-2000/25 від 10 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26 червня 2025 року про врахування до її страхового стажу періоду роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року.
В обґрунтування відмови зазначено, що період роботи з 01 липня 2000 року по 02 березня 2006 року, хоча заявник просила по 31 грудня 2003 року включно, до страхового стажу позивача не зараховано у зв`язку з тим, що вказаний період роботи в ТОВ «Агропромінвест» не підтверджено даними з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернулася за їх захистом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлене листом № 18386-19364/Г-03/8-2000/25 від 10 липня 2025 року про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Суд першої інстанції для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , від 26 червня 2025 року про врахування до страхового стажу період роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 6 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
При цьому, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон № 1058-IV).
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія – це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом, страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до п. 1 статті 8 Закону № 1058, право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
При цьому, згідно з частиною 1 статті 15 Закону № 1058-IV, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено статтею 20 Закону № 1058-IV.
Так, абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до частини 2 зазначеної статті, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно з частиною 10 статті 20 Закону № 1058-IV, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
За приписами абзацу 1 частини 1 статті 21 Закону № 1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, зокрема від роботодавців та застрахованих осіб (абзаци другий, четвертий, п`ятий частини першої статті 21 Закону № 1058-IV).
Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або сплату страхових внесків не в повному обсязі законом покладено на страхувальника. 
Водночас, згідно з абзацом 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абзаців 1 та 3 частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 2 статті 44 Закону №1058-IV, призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
За приписами частини 3 статті 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встанолюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637), пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).
Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Із аналізу наведених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка, а у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
При цьому, у випадку, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється пенсійним органом на підставі показань свідків.
Як встановлено з матеріалів справи, трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 18.09.1980 не містить записів про спірний період роботи позивача в ТОВ «Агропромінвест» з 01.07.2000 по 31.12.2003 року включно.
У матеріалах справи міститься копія відповіді директора КП «Міський архів» вих. № 254/25 від 09.04.2025, з якої встановлено, що в архіві маються протоколи загальних зборів учасників ТОВ «Агропромінвест» за 1995, 2000 та 2005 роки. 
З даної відповіді вбачається, що в архівній установі відсутні архівні довідки про період роботи та заробітну плату позивача за час її роботи в ТОВ «Агропромінвест», у тому числі за спірний період з з 01.07.2000 по 31.12.2003 року включно.
Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформленого листом № 18386-19364/Г-03/8-2000/25 від 10.07.2025, позивачу було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду її роботи, зокрема, за спірний період з 01.07.2000 по 31.12.2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест», оскільки даний період роботи не підтверджено даними з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Водночас, колегія суддів зазначає, що працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).
Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 482/434/17.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем до суду не надано жодних доказів, що ним були вжиті заходи з метою перевірки відповідних відомостей щодо спірного періоду роботи позивача на вимогу зазначених вище приписів частини 3 статті 44 Закону №1058-IV та пунктів 2, 18 Порядку № 637.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлене листом від № 18386-19364/Г-03/8-2000/25 від 10.07.2025, про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивач звернулася до пенсійного органу із заявою довільної форми та змісту, а не відповідної форми, затвердженої Порядком №22-1, тому таке звернення розглядається відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та не тягне правових наслідків у вигляді проведення призначення/перерахунку пенсії, з наступних підстав.
Як було встановлено в ході судового розгляду, 26.06.2025 позивач через «Електронний портал Пенсійного фонду України» звернулася до відповідача із заявою про врахування до її страхового стажу період роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01.07.2000 по 31.12.2003, до якої додала копію відповіді директора КП «Міський архів» вих. № 254/25 від 09.04.2025.
Відповідач відмовив листом № 18386-196364/Г-03/08-2000/25 від 10.07.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26 червня 2025 року про врахування до її страхового стажу періоду роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01.07.2000 по 31.12.2003.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам та доводам апеляційної скарги, суд зазначає таке.
Публічно-правовий спір – це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень – орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З аналізу зазначеної норми Конституції України вбачається, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом». Застосування такого принципу забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Таким чином, з огляду на мету, адміністративне судочинство покликано насамперед захистити фізичних та юридичних осіб від порушень суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Статтею 5 КАС України закріплено, що кожній особі надане право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Відповідно до Додатку 7 до Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (пункт 1 частини 2 Додатку), заяви з питань пенсійного забезпечення подаються до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від адреси задекларованого/зареєстрованого місця проживання заявника.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася із заявою та доданими до неї документами з метою реалізації свого права на врахування до її страхового стажу спірного періоду роботи до суб`єкта владних повноважень, який уповноважений вирішувати дане питання. У свою чергу, уповноважений пенсійний орган відмовив у такому врахуванні.
Колегія суддів звертає увагу, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлене листом № 18386-19364/Г-03/8-2000/25 від 10.07.2025, про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест» є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, виданим (прийнятим) на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав або інтересів позивача, та який підлягає оскарженню.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №748/696/17, згідно з якою важливим при вирішенні подібних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, Верховний Суд вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.
На цій підставі Суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).
Аналогічний підхід до вирішення подібних правовідносин застосований Верховним Судом у постановах від 30.05.2018 у справі № 537/3480/17, від 27.11.2019 у справі №748/696/17, від 26.02.2020 у справі № 541/543/17-а, від 16.12.2021 у справі №500/1879/20, від 09.08.2023 у справі №520/5045/2020.
Із урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформленого листом № 18386-19364/Г-03/8-2000/25 від 10 липня 2025 року, про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест», зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , від 26 червня 2025 року про врахування до страхового стажу період роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року.
Доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли підтвердження в ході розгляду сколегією суддів.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 по справі № 520/20839/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко