П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/3069/25	
Перша інстанція: суддя Малих О.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В.,
Казанчук Г.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду Миколаївської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2025р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Жовтневого районного суду Миколаївської області, ТУ ДСА України в Миколаївській області, у якому просила:
- визнати протиправними дії Жовтневого районного суду Миколаївської області щодо винесення наказу від 10.01.2025р. №7/к/ка Про встановлення надбавок за вислугу років державним службовцям Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 на 2025 рік (з 22 січня 2025р.) в розмірі 2% посадового окладу та скасувати наказ від 10.01.2025р. №7/к/ка;
- зобов`язати ТУ ДСА України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату з 22 січня 2025р. надбавки за вислугу років на державній службі провідному спеціалісту Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 відповідно до ст.52 ЗУ «Про державну службу», а саме з розрахунку 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є працівником Жовтневого районного суду Миколаївської області.
Позивачка вказує, що наказом керівника апарату суду від 10.01.2025р. №7/к/ка «Про встановлення надбавок за вислугу років державним службовцям Жовтневого районного суду Миколаївської області на 2025 рік» їй встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 2% з 22.01.2025р. по 31.12.2025р..
Вважаючи, що надбавка за вислугу років має бути встановлена з розрахунку 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10.01.2025р. «Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі державним службовцям Жовтневого районного суду на 2025 рік» в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі Жовтневого районного суду ОСОБА_1 на 2025 рік (з 22.01.2025 року) в розмірі 2% посадового окладу.
Зобов`язано ТУ ДСА в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі провідному спеціалісту Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 з 22.01.2025р. відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме з розрахунку 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ТУ ДСА в Миколаївській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та прийняття по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. 
Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у разі суперечності між правовими нормами Закону України про Державний бюджет України та правовими нормами спеціальних законів України, якими врегульовано ті ж самі правовідносини, застосуванню підлягають правові норми спеціальних законів України.
Тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягають правові норми спеціального Закону України, а саме: ч.1 ст.52 ЗУ «Про державну службу», а не п.13 «Прикінцеві положення» ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік».
Відтак, оскаржуваний наказ в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі позивачці на підставі ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» є протиправним і підлягає скасуванню.
Окрім того, суд першої інстанції вказав, що повноваження щодо здійснення перерахунку та виплати заробітної плати державним службовцям місцевих загальних судів Миколаївської області належать територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, як розпорядник коштів Державного бюджету України нижчого рівня щодо забезпечення діяльності Жовтневого районного суду Миколаївської області.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання ТУ ДСА в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату позивачу надбавки за вислугу років на державній службі відповідно до ст.52 ЗУ «Про державну службу» підлягають задоволенню.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 працює на посаді провідного спеціаліста Жовтневого районного суду Миколаївської області з 16.01.2024р. згідно із наказом керівника апарату суду №11к/ка (а.с.9).
На виконання вимог п.13 Прикінцевих положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та відповідно до ст.46 ЗУ «Про державну службу», Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою КМУ від 25.03.2016р. №229, та даних трудових книжок державних службовців Жовтневого районного суду Миколаївської області, керівником апарату суду наказом за №7к/ка від 10.01.2025р. встановлено на 2025 рік надбавку за вислугу років на державній службі, зокрема ОСОБА_2 у розмірі 2 відсотків посадового окладу з 22.01.2025р. по 31.12.2025р. включно (а.с.10).
Позивачка вважає, що їй протиправно зменшено розмір надбавки за вислугу років державного службовця, а тому звернулася до суду з даним позовом.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Відповідно до своєї преамбули ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016р. №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Згідно з ст.4 Закону №1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 
Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.6 ст.155 Закону №1402-VIII).
Відповідно до ч.4 ст.150 Закону №1402-VIII розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу. 
Розмір посадових окладів інших працівників апарату суду збільшується на відповідний коефіцієнт пропорційно посадовим окладам працівників, посади яких віднесені до попередньої за умовами оплати праці посади державної служби в такому суді з урахуванням юрисдикцій державних органів.
Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015р. №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) відповідно до його преамбули, визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Статтею 3 Закону №889-VIII визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.7 Закону №889-VIII державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Згідно з ч.1 ст.46 Закону №889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років.
Відповідно до ч.ч.1-2, 4-5, 8 ст.50 Закону №889-VIII, держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).
Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.
Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.
Особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до ч.1 ст.52 Закону №889-VIII надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Разом з тим, 1 січня 2025р. набрав чинності ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» №4059-ІХ від 19 листопада 2024р. (далі – Закон №4059-ІХ), пунктом 13 розділу «Прикінцеві положення» передбачено особливості оплати праці державного службовця у 2025 році.
Так, згідно з п.13 розділу «Прикінцеві положення» Закону №4059-ІХ у 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з: 
1) сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України; 
2) варіативної заробітної плати - премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. 
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. 
Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці. 
Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Колегія суддів зазначає, що визначальним для вирішення даної справи є визначення того, які норми підлягають застосуванню під час визначення розміру цієї надбавки: законодавства про державну службу чи про державний бюджет.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що на розгляді у Верховному Суді перебувала зразкова справа №240/7215/24, предметом якої було питання правомірності виплати у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 9 листопада 2023р. №3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік», який зупинив дію приписів Закону України від 10 грудня 2015р. №889-VIII «Про державну службу».
Питання правового регулювання є тотожним й до 2025 року, адже пунктом 13 розділу «Прикінцеві положення» ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» зупинено дію приписів ЗУ «Про державну службу».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2026р. у справі №240/7215/24 Суд дійшов висновку, що нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX, а саме, на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
За наслідком дослідження питання стосовно того, які норми підлягають застосуванню під час визначення розміру надбавки за вислугу років на державній службі: законодавства про державну службу чи про державний бюджет, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у віднайденні механізму її подолання, оскільки пізніше прийнятим Законом №3460-ІХ визначено, що норми раніше прийнятого Закону України «Про державну службу» про умови та порядок оплати праці державних службовців застосовуються лише в тій частині, що не суперечить цьому Закону. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що є пряма норма Закону №3460-ІХ, яка зупинила дію норми Закону України «Про державну службу» та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців. Тобто, норми Закону України «Про державну службу» щодо оплати праці державних службовців, які суперечать Закону про державний бюджет, не застосовуються, бо їхню дію зупинено на період чинності відповідних приписів Закону №3460-ІХ.
Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця, а саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.
Беручи до уваги та застосовуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вказує, що механізм обчислення надбавки за вислугу років та її граничного розміру з 1 січня 2025р. врегульоване винятково ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», а саме пунктом 13, яким зокрема визначено, що у 2025 році надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Слід вказати, що норма п.13 р.«Прикінцеві положення» Закону №4059-ІХ неконституційною не визнавалась. До моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання нормативно-правового акта чи його окремих приписів неконституційними такі приписи зберігають чинність і є обов`язковими для всіх суб`єктів правовідносин, зокрема й для органів державної влади та їх посадових осіб.
Відтак, враховуючи приписи п.13 р.«Прикінцеві положення» Закону №4059-ІХ, керівник апарату Жовтневого районного суду Миколаївської області видав наказ, яким встановив позивачці на 2025 рік надбавку за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу з 22.01.2025р. по 31.12.2025р., а ТУ ДСА в Миколаївській області провело позивачці нарахування та виплату надбавки за вислугу років відповідно до оскаржуваного наказу.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що відповідачі діяли правомірно, відповідно до чинного п.13 р.«Прикінцеві положення» Закону №4059-ІХ, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області задовольнити. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026р. скасувати.
Прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду Миколаївської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

Г.П. Казанчук