________________________________________________________________________________

Справа № 947/45901/25
Провадження № 2/947/1188/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Скриль Ю.А.,
за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позовних вимог
24 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 , через представника адвоката Суворова О.В., звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3 792,84 гривень, моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень, завданих внаслідок злочинних дій відповідача, судового збору у розмірі 1 331,20 гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Позовна заява обґрунтована тим, 01.08.2025 року приблизно о 22:30 год., у ОСОБА_2 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки, на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_1 , виник умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень останньому. В результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_1 наніс удари по голові та тулубу. Згідно висновку експерта від 03.09.2025 за №1187 вказані тілесні ушкодження, відносяться до категорії легких, які спричинили розлад здоров`я тривалістю не більше шести днів, чим також спричинив потерпілому матеріальні збитки на суму 3 792,84 гривень, що підтверджується матеріалами справи. За таких обставин, ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, за кваліфікуючими ознаками нанесення легких тілесних ушкоджень. Наслідком вказаних протиправних дій стало порушення, внесено 02.09.2025 відповідних відомостей до ЄДР за №112025167480000171, за яким відповідачу 23.09.2025 була пред`явлена підозра у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та 26.09.2025 по вказаній справі Київським районним судом м. Одеси було одержано обвинувальний акт. Зазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорювалися учасниками кримінального провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акту за їх відсутності, а обвинувачений ОСОБА_2 представлений захисником ОСОБА_3 , беззаперечно визнав свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку. Позивач визнаний потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Вироком Київського районного суду м. Одеси від 03.11.2025 у справі № 9477/36338/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_2 залишено без розгляду. Витрати на відшкодування наслідків завданих здоров`ю потерпілого не компенсовано. Представник позивача доводить, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу завдані матеріальні збитки у розмірі 3 792,84 гривень та моральну шкоду яку він оцінює у розмірі 25 000 гривень та просить стягнути з відповідача. У зв`язку з тим, що відповідач завдану шкоду у добровільному порядку відшкодувати відмовився, позивач змушений був звернутися за наданням йому правничої допомоги, розмір якої складає 20 000 гривень, та просить стягнути з відповідача.
Відзив на позовну заяву
Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Процесуальні дії та рух справи
Позивач звенувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А. 
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 19.01.2026 позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків: привести позовну заяву у відповідність до чинного законодавства, а саме статей 175, 177 ЦК України, обґрунтувати суму заявленої ним моральної шкоди та надати відповідний розрахунок, згідно якого позивач оцінив свої моральні страждання; надати суду квитанцію про сплату судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 1331,20 грн.
23.01.2026 представник позивача адвокат Суворов О.В. надав заяву на усунення недоліків.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 28.01.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Згідно з відповіддю ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області від 05.01.2026 № 5188/30, отриманою судом 13.01.2026, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим/знятим з реєстрації по м. Одесі та Одеській області не значиться. При цьому у графі наданої відповіді "коментар" зазначено, що згідно з відомостями ВОМІРМП МП зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру від 26.12.2025 №2183726, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Позовну заяву з додатками разом з копією ухвали суду від 28.01.2026 про відкриття провадження у справі направлено на адресу відповідача, яка міститься у матеріалах справи - АДРЕСА_4 . 
Згідно з Довідкою АТ «Укрпошта» про причини повернення, повторно направлене рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням відповідача про розгляд справи.
Відповідач не подав до суду відзиву на позовну заяву, або ж клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Представник позивача адвокат Суворов О.В. надав заяву у якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 
Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відзиву відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про розгляд справ из викликом сторін, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Суд за наявної згоди позивача розглянув справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів в заочному порядку відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини справи встановлені судом
Відповідно до до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді, вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 п. 9, ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Суд встановив наступне, 01.08.2025 року приблизно о 22:30 год., у ОСОБА_2 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки, на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_1 , виник умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень останньому. В результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_1 наніс удари по голові та тулубу, а саме спричиненні наступні тілесні ушкодження: синець в області верхньої та нижньої повік правого ока із переходом на праву виличну ділянку, крововилив під кон`юнктиву правого ока, садно в області черевної облямівки верхньої губи по центру, синець в лівій щічній ділянці, садно на шиї по передній поверхні у середній третині, синець на грудній клітці по лівій середньо-ключевій лінії в проекції 3-го лівого ребра, садно на лівому плечі по задній поверхну у нижній третині, синець на лівій гомілці по внутрішній боковій поверхні у нижній тритині були небезпечним для життя. 
Згідно висновку експерта від 03.09.2025 за №1187 вказані тілесні ушкодження, відносяться до категорії легких, які спричинили розлад здоров`я тривалістю не більше шести днів, чим також спричинив потерпілому матеріальні збитки на суму 3792,84 гривень, що підтверджується матеріалами справи. 
За таких обставин, ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, за кваліфікуючими ознаками нанесення легких тілесних ушкоджень. 
Наслідком вказаних протиправних дій стало порушення, внесено 02.09.2025 відповідних відомостей до ЄДР за №112025167480000171, за яким відповідачу 23.09.2025 була пред`явлена підозра у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та 26.09.2025 по вказаній справі Київським районним судом м. Одеси було одержано обвинувальний акт. Зазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорювалися учасниками кримінального провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акту за їх відсутності, а обвинувачений ОСОБА_2 представлений захисником ОСОБА_3 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку. 
Позивач визнаний потерпілим у цьому кримінальному провадженні.
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 03.11.2025 у справі № 9477/36338/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_2 залишено без розгляду. Витрати на відшкодування наслідків завданих здоров`ю потерпілого не компенсовано. 
Вирок Київського районного суду м. Одеси набрав законної сили та ніким не оскаржувався.
Оцінка аргументів та Мотиви суду 
Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Згідно з ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В силу ч.1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою, а також вини заподіювана шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Частинами першою-третьою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що вина ОСОБА_2 беззаперечно встановлена відповідним судовим рішенням, а саме вироком Київського районного суду м. Одеси від 03.11.2025 року по справі № 947/36338/25, а тому позов в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3 792,84 гривень є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди
Так, дії ОСОБА_2 кваліфіковані як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності тобто, як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 
Суд враховує те, що між злочинними діями відповідача та завданою позивачам моральною шкодою, є прямий причинний зв`язок, діями відповідача йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, в результаті вчиненого відносно нього злочину. Суд погоджується з доводами позивача про те, що така протиправна поведінка відповідача спричинила йому душевні страждання, погіршення психологічного стану здоров`я, що потребувало певного часу та зусиль для його відновлення, такі дії відповідача спричинили негативні зміни у житті позивача, вплинули на стан його психічного здоров"я. Також суд враховує, що відповідач добровільно не вчинив жодних конкретних дій, спрямованих на добровільне відшкодування заподіяної ним моральної шкоди позивачу, при цьому вину у скоєнні злочину визнав, вирок суду не оскаржував. 
Отже, підсумовуючи наведене вище, суд вважає доведеним, що вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди.
Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм та враховує характер та обсяг завданих моральних страждань, втрат немайнового характеру, характер та тривалість заподіяних позивачу моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Тому суд вважає розмір моральної шкоди в сумі 25 000,00 грн. буде відповідати розумності і справедливості та буде достатньою компенсацією завданих позивачу моральних страждань.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
При наявності встановленого факту порушення прав позивача моральна шкода наявна та констатується судом.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20(провадження № 61-1132св22).
Матеріалами справи підтверджуються наявність всіх елементів цивільного правопорушення, а саме факт протиправної поведінки відповідача, вина заподіювача шкоди, шкода та наявність причинного зв`язку між ними та моральною шкодою.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанови) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір в частині матеріальної шкоди належить стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 1 331,20 грн. Судовий збір сплачений позивачем в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 331,20 грн покласти на відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1,3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У постанові ВС від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 року у справі № 911/739/15 визначено, що для включення всієї суми гонорару до відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути обґрунтовано, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим.
Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і не співмірність порівняно з ринковими цінами.
У постанові ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Необхідно також відзначити, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.
На підтвердження надання правничої допомоги в матеріалах справи міститься копія ордеру ОСОБА_4 , витяг із договору про надання правничої допомоги від 02.09.2025, укладений між адвокатом Суворовим О.В. та ОСОБА_1 щодо надання послуг з надання професійної правничої допомоги від 24.12.2025, квитанція №1.461153389.1 від 23.12.2025, щодо перерахування адвокату Суворову О.В. коштів у розмірі 20 000 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Виходячи з критеріїв реальності та розумності, та обставин справи суд вважає можливим стягнути на користь позивача витрати за надання професійної правничої допомоги у сумі 20 000 гривень.
Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином в розмірі 3 792 (три тисячі сімсот дев`яносто дві) гривні 84 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 331(одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень 00 клпійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: відсутній, адреса: АДРЕСА_4 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду підписане 13.05.2026.

Суддя:          Ю. А. Скриль