П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/40035/25	

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:30.01.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про:
- визнання протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо відмови у виготовленні та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі – ГУПФ України в Херсонській області) нової довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , розрахованого відповідно до вимог ст.ст. 9 ,43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі – Закон №2262-XII), положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі – Постанова №704) із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн.), встановленого Законами України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", "Про Державний бюджет України на 2025 рік", на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах у відсотках, встановлених для відповідної категорії військовослужбовців за відповідною посадою та обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів станом на 2024 та станом на 2025 роки, для перерахунку пенсії з 1 лютого 2024 року та з 01 липня 2025 року;
- зобов`язання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань підготувати та надати до ГУПФ України в Херсонській області нову довідку про розміри грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2024 року та станом на 18 червня 2025 року, у відповідності до вимог ст. 9, 43 і 63 Закону України №2262-XII, положень Постанови №704 із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн.), встановленого Законами України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", "Про Державний бюджет України на 2025 рік", на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, в розмірах у відсотках, встановлених для відповідної категорії військовослужбовців за відповідною посадою, та обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів станом на 2024 рік та станом на 2025 рік, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 1 лютого 2024 року та з 01 липня 2025 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він отримує пенсію відповідно до Закону України №2262-XII.
Представник позивача зазначав, що звернувся до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з заявою про підготовку та передачу до ГУПФ України в Херсонській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01 січня 2024 року та станом на 18 червня 2025 року для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 01 лютого 2024 року та з 01 липня 2025 року. Проте, відповідач, отримавши заяву, відмовив у її задоволенні.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що Департамент з питань виконання кримінальних покарань позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.
Представник відповідача зазначав, що у спірних правовідносинах у відповідача були відсутні правові підстави для складання оновлених довідок для перерахунку пенсії позивача з 01 лютого 2024 року та з 01 липня 2025 року.
Зважаючи на вищевикладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо відмови в складанні і поданні до ГУПФ України в Херсонській області нової довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 18 червня 2025 року за останньою займаною штатною посадою, у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі – Закон №2011-XII), положень Постанови №704, щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2025 року (3 028 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2025 року.
Зобов`язано Департамент з питань виконання кримінальних покарань скласти і подати до ГУПФ України в Херсонській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 18 червня 2025 року за останньою займаною штатною посадою у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, ст. 9 Закону №2011-XII, положень Постанови №704, щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2025 року (3 028 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2025 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн.
В апеляційній скарзі Департаменту з питань виконання кримінальних покарань ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
- як на момент виникнення спірних правовідносин, так і після набрання чинності наказу Міністерства юстиції України від 15 січня 2026 року №98/5, довідки про розмір грошового забезпечення для призначення (перерахунку) пенсій особам, які проходили службу та були звільнені з Туб лікарні 17/7 УМВС України в Херсонській області, можуть готуватися та видаватися виключно Південно-Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, оскільки зазначений слідчий ізолятор є безпосередньо підпорядкованою установою цього міжрегіонального управління. Зміна редакції п.44 Положення про Управління не передбачає і не могла передбачати передачі таких повноважень Департаменту з питань виконання кримінальних покарань;
- позивач пропустив строк звернення до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів, апелянт вважає, що відсутні будь-які об`єктивні та незалежні від волі позивача обставини, що зумовили б пропуск ним строку звернення до суду, позивачем не наведено в позовній заяві жодних обґрунтувань та не надано жодних доказів щодо неможливості подачі відповідної заяви до суду раніше. Судом в мотивувальній частині ухвали не зазначено про наявність підстав для поновлення строку та не встановлено поважність причин його пропуску позивачем, а також в резолютивній частині не ухвалено рішення щодо поновлення строку на подання цього позову;
- позивач дізнався про порушення свого права на перерахунок пенсії, у тому числі і відсутності сформованої довідки, 1 січня відповідного року. Таким чином, звернувшись до суду 02 грудня 2025 року з вимогами щодо оформлення довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01 лютого 2024 року та 01 липня 2025 року позивач пропустив шестимісячний строк, визначений ч.2 ст. 122 КАС України, що не враховано судом першої інстанції при відкритті провадження у справі;
- підстави для підготовки та надання до ГУПФ України довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 18 червня 2025 року за аналогічною посадою - відсутні, що не враховано судом першої інстанції, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення;
- із дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №481 від 20 травня 2023 року та протягом усього періоду її дії (до 18 червня 2025 року) відсутні правові підстави для підготовки та подання до ГУПФ України оновлених довідок про грошове забезпечення із зазначенням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням для перерахунку пенсії з 01 січня 2025 року;
- Департамент вважає, що відмова у видачі довідки про грошове забезпечення з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 18 червня 2025 року у розмірі 3 028 грн. є такою, що переслідує легітимну мету захисту фінансової стабільності держави, є пропорційною, обґрунтованою та відповідає вимогам Конституції України, Бюджетного кодексу, законів про Державний бюджет, Закону №2262-ХІІ, а також загальновизнаним міжнародним стандартам щодо меж втручання держави у сферу соціальних прав в умовах війни.
ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань не скористався.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
Позивач перебуває на обліку в ГУПФ України в Херсонській області та отримує пенсію, призначену згідно вимог Закону №2262-XII.
Представник позивача зазначає, що у зв`язку з ухваленням Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року, рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року по справі №320/29450/24, набрало законної сили 18 червня 2025 року, звернувся до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з проханням скласти та подати до ГУПФ України в Херсонській області оновлені довідки про розмір грошового забезпечення позивача для проведення перерахунку пенсії з 01 лютого 2024 року та з 01 липня 2025 року.
Відповідач листом від 15 жовтня 2025 року №4637/Є-4033/3.2/11-25/9/3/23-25 повідомив про відсутність підстав для оформлення нової довідки.
Позивач вважає, що такі дії відповідача є протиправними, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які тягнуть за собою зміну розміру пенсії, настали у червні 2025 року (18 червня 2025 року), а тому у позивача виникло право на видачу довідки саме станом на 18 червня 2025 року для перерахунок його пенсії з 01 липня 2025 року.
Окрім іншого, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, яке враховується для перерахунку його пенсії, визначеного станом на 01 січня 2024 року, для здійснення обчислення та перерахунку з 01 лютого 2024 року основного розміру його пенсії, оскільки станом на 01 січня 2024 року за рішенням Уряду не відбулось зміни розміру грошового забезпечення за відповідною посадою, як обов`язкової передумови для виникнення у відповідача обов`язку скласти таку довідку.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77, ч.2 ст. 265 КАС України, ч.3 ст. 43, ч.ч.1, 2, 4 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", п.п.2, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Колегія суддів не приймає до уваги та відхиляє, як необґрунтовані доводи апелянта, виходячи з наступного.
Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (далі – Закону №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно ч.2 ст.9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 3 вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Постановою №704 затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1 та схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови №704, в редакції чинній на час її прийняття, встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою №103, яка набрала чинності 24 лютого 2018 року, затверджено зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України.
Згідно п.6 Постанови №103 передбачено внесення змін до Постанов Кабінету Міністрів України, що додаються, зокрема, згідно яких у Постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року , на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
При цьому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п.6 Постанови №103.
Отже, після набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року, у справі №826/6453/18, виникли правові підстави для перерахунку пенсії позивача з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт (без використання гарантії у вигляді 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року).
Крім того, колегія суддів зазначає, що наявність звернення пенсіонера про отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення для здійснення перерахунку пенсії до уповноваженої особи, що здійснює видачу довідок про розмір грошового забезпечення, за умови наявності права у пенсіонера на здійснення перерахунку пенсії, є підставою для видачі уповноваженою особою такої довідки.
Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній випадку є перевірка правомірності відмови у виготовлені довідки про розмір грошового забезпечення, станом на 18 червня 2025 року, для перерахунку пенсії з 01 липня 2025 року, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, відповідно до п.4 Постанови №704, в редакції від 30 серпня 2017 року, тобто виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в даному випадку станом на 01 січня 2025 року.
Постановою №481 внесено зміни до п.4 Постанови №704 шляхом викладення абзацу першого в такій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1 762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
Тобто, починаючи з 20 травня 2023 року (дата набрання чинності п.4 Постанови №704, з урахуванням змін внесених Постановою №481) розрахунковою величиною розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб є 1 762 грн.
Проте, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №320/29450/24 (набрало законної сили 18 червня 2025 року) визнано протиправним та нечинним п.2 Постанови №481 стосовно внесення змін до п.4 Постанови №704.
Згідно ч.2 ст.265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, п.2 Постанови №481 втратив чинність з 18 червня 2025 року.
Тобто, у період з 20 травня 2023 року по 17 червня 2025 року Постанова №481 була чинною, а з 18 червня 2025 року грошове забезпечення військовослужбовців розраховується із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, а саме станом на 01 січня 2025 відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у розмірі 3 028 грн.
На підставі наведеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у підготовці та наданні до ГУПФ оновленої довідки станом на 18 червня 2025 року про розмір грошового забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2025 року, для здійснення перерахунку основного розміру пенсії з 01 липня 2025 року.
Щодо доводу апелянта (відповідача), що довідки про розмір грошового забезпечення для призначення (перерахунку) пенсій особам, які проходили службу та були звільнені з Туб лікарні 17/7 УМВС України в Херсонській області, можуть готуватися та видаватися виключно Південно-Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, колегія суддів зазначає наступне.
В процесі розгляду даної справи у суді першої інстанції відповідач не вказував на те, що він є неуповноваженою особою для виготовлення та видачі довідки про розмір грошового забезпечення для призначення (перерахунку) пенсій позивачу, а прямо обґрунтовував свою правову позицію тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, вказуючи, що у спірних правовідносинах у відповідача були відсутні правові підстави для складання оновлених довідок для перерахунку пенсії позивача з 01 лютого 2024 року та з 01 липня 2025 року.
Згідно п. 3 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в органах, у підрозділах, закладах та установах виконання покарань МВС, у Державній кримінально-виконавчій службі (Державному департаменті з питань виконання покарань, Державній пенітенціарній службі, Мін`юсті) довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій за формою згідно з додатками 2 готуються Міністерством юстиції України.
Наказом Міністерства юстиції України від 29 березня 2024 року №894/5 затверджено Положення про Департамент з питань виконання кримінальних покарань (далі – Положення), одним з основних завдань якого, згідно з пп.32 п.3 Положення, є організація підготовки та подання матеріалів для призначення (перерахунку) пенсій особам, які проходили службу та були звільнені з апарату Державного департаменту України з питань виконання покарань, апарату Державної пенітенціарної служби України, Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України, Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та Департаменту, безпосередньо підпорядкованих воєнізованих формувань, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та таборів для тримання військовополонених, а також прийняття рішення щодо призначення i виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або частково втрати працездатності зазначених oci6.
Таким чином, оскільки позивач проходив службу у Туб лікарні 17/7 УМВС України в Херсонській області, тобто в установі виконання покарань, станом на момент виникнення спірних правовідносин та подання відповідної заяви до відповідача у вересні 2025 року та надання йому відповіді у жовтні 2025 року, вищевказаними нормативно-правовими актами саме Департамент з питань виконання кримінальних покарань був визначений як уповноважений орган для надання відповідних довідок.
Більш того, листом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 15 жовтня 2025 року заяву позивача було розглянуто по суті, без повідомлення про необхідність звернення до Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України.
Колегія суддів зазначає, що подальше внесення наказом Міністерства юстиції України від 15 січня 2026 року №98/5 змін до положення "Про Департамент з питань виконання кримінальних покарань" та прийняття нового положення "Про Південно-Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції" не змінює нормативного врегулювання спірних правовідносин та не дає підстав вважати, що перерозподіл повноважень між територіальними органами питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, який відбувся вже під час розгляду даної справи по суті, свідчить про заявлення позовних вимог до неналежного відповідача.
Щодо посилання апелянта (відповідача) про пропущений позивачем строк звернення до суду із даним позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Оцінка поведінки суб`єкта владних повноважень за критерієм правомірності судом при вирішенні адміністративного позову, безумовно, повинна ґрунтуватися насамперед на конституційному положенні про законність діяльності органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово висновувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень потрібно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає у неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно потрібними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були вчинені чи були вчинені з порушенням розумних строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість, підстави та межі бездіяльності, а також її шкідливість для прав та інтересів особи.
Відповідно ст. 118 КАС України процесуальні строки – це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно ч.1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду – це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Водночас перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Велика Палата Верховного Суд у своїй поставі від 06 лютого 2025 року у справі №990/29/22, прийшла до висновку, що строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення – припинено, тобто протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває. В іншому разі суб`єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до виконання обов`язку.
У справі "Лелас проти Хорватії" Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справа Європейського суду з прав людини "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Колегія суддів зазначає, що доводи Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду із цим позовом є хибними, оскільки бездіяльність відповідача має триваючий характер.
З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів констатує, що позивач дізнався про порушення свої прав після отримання листа Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 15 жовтня 2025 року №4637/Є-4033/3.2/11-25/9/3/23-25 року, тоді як звернуся до суду 02 грудня 2025 року, тобто в межах строку передбаченого ст. 122 КАС України.
Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 11 травня 2026 року.

Головуючий:  Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.