ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 р. 	Справа № 480/10401/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2025, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 19.12.25 по справі № 480/10401/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Міністерства внутрішніх справ України , Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві 
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, в якій просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії, оформлену листом №1/796-Аз від 29.08.2024, у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби;
- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії подати до Міністерства внутрішніх справ України документи для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва, отриманого під час виконання службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС, відповідно до Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХП та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва, отриманого під час виконання службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 серпня 2024 року позивач звернувся до Головного управління MBC України в місті Києві із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, однак отримав відмову, оскільки підстави відсутні.
Однак, позивач з такими діями відповідача не погоджується та вважає, що на нього поширюється дія Закону України "Про міліцію" та постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" №850 від 21.10.2015.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії, оформлену листом №1/796-Аз від 29.08.2024.
Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та вирішити питання щодо подання до Міністерства внутрішніх справ України документів для призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва, отриманого під час виконання службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС, відповідно до Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХП та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують проходження служби Позивачем в Управлінні Державної пожежної охорони Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві (УДПО ГУМВС України в м. Києві). Витяг з наказу про звільнення з органів внутрішніх справ з 04.01.2000 підтверджує його звільнення у званні старшого прапорщика внутрішньої служби , з посади старшого водія 27 державної пожежної частини спеціальної пожежної технічної служби м. Києва управління державної пожежної охорони ГУМВС України в м. Києві. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про міліцію" особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції. Тобто, позивач не проходив службу в ГУМВС України в місті Києві, не був працівником міліції та безпідставно подав документи до ліквідаційної комісії ГУМВС України в місті Києві для прийняття рішення в Порядку, який не розповсюджується на працівників державної пожежної охорони. Ці докази та пояснення відповідача були проігноровані судом та ухвалено рішення без з`ясування усіх обставин справи. 
Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 з 01 грудня 1981 року по 04 січня 2000 року проходив службу в органах внутрішніх України.
Наказом Головного управління МВС України в м. Києві №6 о/с "По особовому складу" від 04.01.2000 позивач звільнений з органів внутрішніх справ через хворобу.
17 серпня 2024 року позивач звернувся до Головного управління MBC України в місті Києві із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Листом від 29.08.2024 №1/796-Аз Головне управління МВС України в місті Києві повідомило позивача, що оскільки посада позивача, а саме старший прапорщик внутрішньої служби, належали до категорії осіб начальницького складу державної пожежної охорони і не належали до категорії працівників міліції, тому норми Закону України "Про Національну поліцію" та постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" №850 від 21.10.2015 не можуть бути поширені.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з визнання протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії, оформлену листом №1/796-Аз від 29.08.2024 та зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та вирішити питання щодо подання до Міністерства внутрішніх справ України документів для призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва, отриманого під час виконання службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС, відповідно до Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХП та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Із 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ, відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".
Втім, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Судом із матеріалів справи встановлено, та не заперечується відповідачем, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ.
Також як слідує з матеріалів справи, в період з 02-09 травня 1986 року виконував спеціальні завдання по ліквідації наслідків на ЧАЕС і охорони громадського порядку в прилеглих районах, що підтверджується наказом Управління внутрішніх справ Київської міської Ради народних депутатів від 06.06.1986 №215 о/с).
ОСОБА_1 був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням громадянина який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1 серія НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №425775 від 27.01.2020, підтверджено причино-наслідковий зв`язок захворювання ОСОБА_1 із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації аварії на ЧАЕС.
Отже, ОСОБА_1 під час виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС проходив службу в органах внутрішніх справ, так як до реформування, спеціальні пожежно-технічні служби та управління державної пожежної охорони, як правило, входили до структури МВС (Міністерства внутрішніх справ), тобто були частиною міліції (на той час), оскільки це були державні воєнізовані формування, що підпорядковувались внутрішній безпеці держави. Після створення Державної служби України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) у 2012 році, пожежно-рятувальні підрозділи, включаючи спеціальні, були виведені з-під управління МВС і стали частиною цивільного захисту. 
Таким чином, ОСОБА_1 на час звільнення відносився до працівників органів внутрішніх справ, мав спеціальне звання, а тому на нього розповсюджується стаття 23 Закону України "Про міліцію".
Вищевказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 08 червня 2021 року у справі №2340/3517/18 та від 03 червня 2021 року у справі № 2340/4545/18.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Законом України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13.02.2015 № 208-VIII (почав діяти з 12.03.2015), були внесені зміни до статті 23 Закону України "Про міліцію", а саме, частину 6 статті 23 Закону викладено у наступній редакції:
у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
При цьому, на виконання наведеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
За приписами пунктів 7-8 Порядку №850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
Пунктом 9 Порядку №850 передбачено, що в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Таким чином, законодавцем чітко визначено, що виключно Міністерство внутрішніх справ України приймає рішення про надання або відмову у наданні одноразової грошової допомоги.
Водночас, лист-відповідь Головного управління МВС України в місті Києві не є рішенням суб`єкта владних повноважень, в розумінні положень КАС України.
Таким чином, відповідачем не розглянуто по суті та не прийнято рішення з приводу поданої позивачем заяви про призначення одноразової грошової допомоги.
За таких обставин, відмова відповідача у розгляді документів для призначення позивачу одноразової грошової допомоги не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 у спосіб визнання протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії, оформлену листом №1/796-Аз від 29.08.2024 та зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії повторно розглянути подані позивачем документи про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та вирішити питання щодо подання до Міністерства внутрішніх справ України документів для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок каліцтва, отриманого під час виконання службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС, відповідно до Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХП та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.
Стосовно посилань апелянта на те, що позивач не проходив службу в ГУМВС України в місті Києві, не був працівником міліції та безпідставно подав документи до ліквідаційної комісії ГУМВС України в місті Києві для прийняття рішення в Порядку, який не розповсюджується на працівників державної пожежної охорони, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 17 Закону України "Про пожежну безпеку" передбачено, що спеціальні звання внутрішньої служби присвоюються відповідно до чинного законодавства особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони.
Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України "Про пожежну безпеку" порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114.
Відповідно до пункту 1 зазначеного Положення до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.
Пунктом 2 Положення передбачено, що спеціальне звання прапорщик внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню старшина міліції.
Крім того, колегія суддів зазначає, що указом Президента України від 27 січня 2003 року № 47/2003 "Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій" органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і передані до складу МНС України у 2003 році.
У рішенні Конституційного суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини сьомої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа щодо права на пільги) Конституційний суд зазначив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Отже, позивач на час звільнення був прирівняний до працівника міліції.
Таким чином, є безпідставними твердження апелянта стосовно нерозповсюдження на спірні правовідносини статті 23 Закону України "Про міліцію" в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" № 208-VІІІ від 13 лютого 2015 року, внаслідок відсутності спеціального звання міліції у позивача.
Вищевказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 11 лютого 2026 року у справі №580/7979/21.
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 по справі № 480/10401/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	В.Б. Русанова   Я.В. П`янова