КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 752/1570/25
номер провадження № 22-ц/824/3286/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 серпня 2025 року /суддя Кордюкова Ж.І./
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 4226490 від 04.10.2021 у розмірі 106 515 грн з яких: 16 200 грн - тіло кредиту, 88 695 грн - відсотки, 1 620 грн - комісія), а також судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість у сумі 106 515 грн та судові витрати у сумі 12 422,40 грн. /а.с. 106-109/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
На підтвердження вимог апеляційної скарги апелянт посилався на те, що суд порушив принципи змагальності та обов`язок доказування (ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України), задовольнивши клопотання позивача про витребування доказів з АТ «Сенс Банк», яке було подано з пропуском процесуального строку. Позивач не виконав вимог ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не повідомив суд у позовній заяві про неможливість самостійно надати докази зарахування коштів і не підтвердив вжиття всіх залежних від нього заходів. Суд поновив пропущений строк без належного обґрунтування, чим порушив ст.ст. 83, 84, 126, 127 ЦПК України. Позивачем не доведено фактичного надання кредитних коштів у сумі 16 200 грн (ст. 1046, ч. 1 ст. 1049, ст. 1054 ЦК України). Договір позики є реальним і вважається укладеним лише з моменту передання грошей. Довідка ТОВ «ФК «Елаєнс» та інформація з банку не є достатніми доказами, оскільки суд не дослідив первинні документи, які б підтверджували зарахування коштів саме на рахунок відповідача. Умова кредитного договору щодо сплати комісії за надання кредиту в розмірі 1 620 грн є нікчемною, оскільки надання кредиту становить основний обов`язок кредитодавця, а не окрему послугу. Така комісія суперечить ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19). Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права при нарахуванні відсотків. Після спливу 30-денного строку кредитування (03.11.2021) кредитодавець не мав права продовжувати нараховувати договірні відсотки за ставкою 5 % за день. Згідно зі ст.ст. 1048, 1050 ЦК України та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (постанова від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12) після закінчення строку кредитування підлягають стягненню лише три проценти річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн є явно завищеними та непропорційними складності справи, що суперечить вимогам розумності та співмірності (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, ключові факти залишилися недоведеними, а висновки суду не відповідають наявним обставинам, що є підставами для скасування рішення відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.
Позивач ТОВ «Коллект Центр» надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Позивач ТОВ «Коллект Центр» вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - законним і обґрунтованим. Позивач наголошує, що кредитний договір № 4226490 від 04.10.2021 укладено в електронній формі з повним дотриманням вимог ст.ст. 205, 207 ЦК України, ст.ст. 3, 8, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач особисто заповнив заявку-анкету на сайті, отримав на свій номер телефону одноразовий ідентифікатор (SMS-код) та підписав договір, чим підтвердив своє волевиявлення. Факт укладення договору в належній формі презюмується правомірним (ст. 204 ЦК України). Факт надання кредитних коштів у сумі 16 200 грн підтверджується належними доказами: довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» та інформацією, витребуваною судом від АТ «Сенс Банк». Позивач як небанківська фінансова установа об`єктивно не міг самостійно отримати документи, що містять банківську таємницю (п. 1 ч. 2 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), тому правомірно звернувся до суду з клопотанням про їх витребування. Умова договору про комісію за надання кредиту в розмірі 1 620 грн відповідає ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правилам розрахунку НБУ та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19). Надання кредиту та супутні дії кредитодавця є законною підставою для встановлення такої комісії. Нарахування відсотків здійснено відповідно до умов договору (п.п. 2.2.2, 2.2.3, 4.2), якими передбачено автоматичну пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах зі ставкою 5 % за день. Таке нарахування не суперечить ст.ст. 1048, 1049, 1050, 625 ЦК України. Щодо витрат на правничу допомогу позивач зазначає, що їх розмір є співмірним складності справи та обсягу виконаних робіт, підтверджений договором і відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. Обов`язок доведення неспівмірності витрат лежить на відповідачі, який жодних доказів на підтвердження своїх заперечень не надав. Таким чином, позивач вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував усі обставини справи, правильно оцінив подані докази, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним, обґрунтованим і таким, що підлягає залишенню без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення - залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 04.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 4226490, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 16200 грн., строком на 30 днів, тобто до 03.11.2021, стандартна процентна ставка - 5% за кожен день.
Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору №4226490 від 04.10.2021 комісія за надання кредиту становить 1620 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 2.3. кредитного договору №4226490 від 04.10.2021 позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом.
Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору.
Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.
У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
У відповідності до п. 4.2 договору про споживчий кредит №4226490 від 04.10.2021 у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування (датою остаточного погашення заборгованості, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.5.3 договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України.
Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом.
Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 08.11.2024 ТОВ «Мілоан» перерахувало 16200 грн. на картку № НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно договору №4226490.
Відповідно до листа АТ «Сенс банк» від 26.05.2025 на ім`я ОСОБА_1 було емітовано банківську картку № НОМЕР_2 , на яку 04.10.2021 було зараховано 16200 грн.
13.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором №4226490 від 04.10.2021.
Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №13-01/2022-79 від 13.01.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4226490 від 04.10.2021 у розмірі 72495 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту - 16200 грн., заборгованість за сумою відсотків - 54675 грн., заборгованість за комісією - 1620 грн.
10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір відступлення права вимоги №10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «Коллект центр» набуло статусу нового кредитора до відповідача за кредитним договором №4226490 від 04.10.2021.
Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 ТОВ «Коллект центр» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4226490 від 04.10.2021 у розмірі 106515 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту - 16200 грн., заборгованість за сумою відсотків - 88695 грн., заборгованість за комісією - 1620 грн.
Відповідно до розрахунку, зробленого позивачем, відповідач має заборгованість у розмірі 106515 грн., з яких 16200 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 88695 грн.- заборгованість за процентами та 1620 грн. - заборгованість за комісією.
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався статтями 205, 207 ЦК України про те, що правочин може вчинятися в електронній формі і вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в електронному документі та підписаний сторонами, зокрема, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором; статтями 526, 530, 610 ЦК України про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином у строк, визначений договором, а його порушення є підставою для застосування заходів відповідальності; статтею 625 ЦК України про наслідки прострочення грошового зобов`язання, зокрема сплату трьох процентів річних від простроченої суми; статтями 1046, 1048, 1049 ЦК України про те, що договір позики (кредиту) уважається укладеним з моменту передання грошових коштів позичальнику, позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, встановлені договором, а позикодавець має право на отримання процентів за користування коштами; статтями 1054, 1055 ЦК України про те, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти, при цьому кредитний договір укладається у письмовій (в тому числі електронній) формі; статтями 3, 8, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» про те, що електронний договір уважається укладеним у письмовій формі, а моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором; положеннями Закону України «Про споживче кредитування» (зокрема, ч. 2 ст. 8 щодо включення комісій кредитодавця до загальних витрат за споживчим кредитом, а також норм, що регулюють порядок нарахування процентів та комісій); статтями 12, 13, 81 ЦПК України про принципи змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та оцінку доказів.
Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що кредитний договір укладено в належній електронній формі, факт надання коштів підтверджено, умови договору щодо комісії та відсотків відповідають законодавству, а позовні вимоги є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права при витребуванні доказів, відсутності доказів фактичного зарахування кредитних коштів, нікчемності умови про комісію, неправильного нарахування відсотків після спливу строку кредитування та завищення витрат на правничу допомогу колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції правомірно поновив строк на подання клопотання про витребування доказів та задовольнив його. Позивач як небанківська фінансова установа об`єктивно позбавлений можливості самостійно отримати інформацію, яка становить банківську таємницю (п. 1 ч. 2 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Суд правильно застосував положення ст.ст. 83, 84 ЦПК України, врахувавши характер спірних правовідносин та необхідність всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи.
Факт надання кредитних коштів у сумі 16 200 грн підтверджується достатньою сукупністю доказів: довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 08.11.2024, листом АТ «Сенс Банк», а також інформацією, витребуваною судом. Договір позики (кредиту) є реальним (ч. 2 ст. 1046 ЦК України), і суд першої інстанції правильно встановив момент його укладення та фактичне виконання кредитодавцем свого обов`язку.
Умова кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1 620 грн (10 % від суми кредиту) не є нікчемною. Вона відповідає ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка прямо дозволяє включати комісії кредитодавця до загальних витрат за споживчим кредитом, а також правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
Нарахування відсотків за стандартною (базовою) ставкою 5 % за день після спливу початкового строку кредитування здійснено відповідно до умов договору (п. 4.2), яким сторони передбачили автоматичну пролонгацію на стандартних умовах. Таке регулювання не суперечить ст.ст. 1048, 1049, 1050 ЦК України та ст. 625 ЦК України.
Розмір витрат на правничу допомогу, стягнутий судом у сумі 10 000 грн (зменшений з 25 000 грн), є співмірним складності справи, обсягу виконаних робіт та підтверджений договором. Відповідач не довів їх завищеності, а тому заперечення з цього приводу є необґрунтованими (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на формальному тлумаченні норм права та не містять підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: