Справа № 560/1811/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

05 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., 
за участю:	секретаря судового засідання Федаш Ю.М., представника позивача - Зайця І.О., представника відповідача - Мевші Д.В., 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС в Хмельницькій області до Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Хмельницькій області (далі – позивач) звернулося до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький (далі – відповідач, КЕВ м. Хмельницький) про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.
Первісно позивач просив стягнути з відповідача податковий борг у сумі 26 673 450,82 грн.
Ухвалою суду від 06.02.2026 відкрито провадження у справі №560/1811/26 та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 16.03.2026 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №560/2975/25, предметом розгляду якої є правомірність рішення Старокостянтинівської міської ради від 30.08.2019 №10/35/VII «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста».
Ухвалою суду від 02.04.2026 провадження у справі поновлено, прийнято до розгляду заяву представника Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 30.03.2026 про уточнення (зменшення) позовних вимог, подальший розгляд справи вирішено здійснювати з урахуванням цієї заяви, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить суд стягнути з розрахункових рахунків Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький кошти за податковим боргом у сумі 17 620 101,11 грн.
Відповідно до заяв по суті справи, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Зазначає, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький зареєстрований як юридична особа, перебуває на податковому обліку, є платником податків, зборів та інших обов`язкових платежів і зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати податки і збори.
Стверджує, що відповідач самостійно задекларував податкові зобов`язання із земельного податку з юридичних осіб, однак не сплатив їх у строки, визначені Податковим кодексом України. У зв`язку з цим у відповідача виник податковий борг.
З урахуванням уточнених позовних вимог позивач заявляє до стягнення 17 620 101,11 грн, у тому числі: основний платіж - 15 948 674,24 грн; штрафні санкції - 378 807,17 грн; пеня - 1 292 619,70 грн.
Позивач зазначає, що вказаний податковий борг виник у зв`язку з несплатою земельного податку з юридичних осіб за різними адміністративно-територіальними одиницями, а саме: Меджибізька територіальна громада - 16,63 грн; Славутська територіальна громада - 7 302 230,92 грн; Улашанівська територіальна громада - 526 695,35 грн; Шепетівська територіальна громада - 9 089 018,24 грн; Полонська територіальна громада - 66 484,64 грн; Щиборівська територіальна громада - 586 869,73 грн; Судилківська територіальна громада - 48 785,60 грн.
Загальна сума податкових зобов`язань становить 17 620 101,11 грн.
Позивач вказує, що з метою погашення заборгованості контролюючим органом відповідачу була направлена податкова вимога форми «Ю» №347-22 від 26.03.2015. Оскільки податковий борг не був погашений добровільно, позивач вважає, що наявні підстави для його стягнення з рахунків відповідача на підставі статті 95 Податкового кодексу України.
Щодо доводів відповідача про неврахування пільг та уточнюючих декларацій позивач зазначає, що інтегрована картка платника ведеться за кожним платником, кожним видом платежу та в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. Усі операції в інтегрованій картці платника відображаються у хронологічному порядку, а інформаційна система після відображення облікової операції автоматично проводить розрахункові операції.
Позивач вказує, що якщо на момент подання уточнюючої декларації у платника вже існує податковий борг, то суми зменшення податкових зобов`язань відображаються в інтегрованій картці платника з урахуванням черговості погашення такого боргу. 
Тому, на думку позивача, зменшення за уточнюючими деклараціями відповідача було правомірно враховане у рахунок погашення податкового боргу попередніх періодів.
Щодо Улашанівської територіальної громади, то позивач зазначає, що 19.02.2025 відповідач подав звітну податкову декларацію №9037783204, якою задекларував земельний податок у сумі 357 945,89 грн. 
Стверджує, що надалі, після прийняття рішення Улашанівської сільської ради від 20.05.2025 №7-50/2025, відповідач подав уточнюючу декларацію №9181040429 від 23.06.2025, якою задекларував зменшення податкових зобов`язань. 
Однак позивач вважає, що це зменшення було зараховане у рахунок погашення податкового боргу попередніх періодів.
Також позивач посилається на подання відповідачем уточнюючих декларацій №9214607640 від 21.07.2025 та №9331365030 від 27.10.2025, якими було збільшено окремі нарахування.
Щодо Щиборівської територіальної громади, то позивач зазначає, що 19.02.2025 відповідач подав звітну податкову декларацію №9037763072, якою задекларував земельний податок у сумі 856 171,08 грн. 
Вказує, що надалі 23.06.2025 відповідач подав уточнюючу декларацію №9181040550, якою задекларував зменшення нарахувань на цю суму. 
Однак, на думку позивача, це зменшення також було зараховане у рахунок погашення податкового боргу попередніх періодів.
Позивач також зазначає, що при проведенні уточнюючої декларації щодо Щиборівської територіальної громади автоматично відбулося нарахування пені, що, на думку позивача, відповідає правилам ведення інтегрованої картки платника.
Щодо Славутської територіальної громади, то позивач вказує, що штрафні санкції в сумі 378 807,17 грн ґрунтуються на результатах камеральної перевірки щодо несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань із плати за землю за 2022 рік та на податковому повідомленні-рішенні форми «Ш» №0304860406 від 05.12.2024.
Згідно із заявами по суті справи, відповідач проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити повністю.
Зазначає, що є бюджетною установою, належить до системи Міністерства оборони України, забезпечує діяльність військових частин та установ Збройних Сил України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету України та утримується в межах бюджетних асигнувань.
На підтвердження цього відповідач посилається на рішення Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому №1289 від 08.02.2013 про повторне внесення КЕВ м. Хмельницький до Реєстру неприбуткових установ та організацій, а також на довідку Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про те, що КЕВ м. Хмельницький є бюджетною установою та фінансується за рахунок коштів державного бюджету України.
Відповідач вважає, що контролюючий орган повинен був врахувати особливий статус відповідача як бюджетної установи та застосувати спеціальний порядок, передбачений статтею 96 Податкового кодексу України, зокрема, звернутися до органу, до сфери управління якого належить відповідач.
Крім того, відповідач заперечує правильність визначення розміру податкового боргу.
Щодо Улашанівської територіальної громади, то відповідач зазначає, що 19.02.2025 подав звітну податкову декларацію з плати за землю №9037783204, якою задекларував земельний податок у сумі 357 945,89 грн, тобто у розмірі 29 828,82 грн щомісячно.
Вказує, що рішенням Улашанівської сільської ради від 20.05.2025 №7-50/2025 «Про внесення змін до рішення сільської ради від 11.07.2024 №6-38/2024 “Про встановлення місцевих податків і зборів”» для земельних ділянок із цільовим призначенням «для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України» встановлено пільгу зі сплати земельного податку у розмірі 100 % з 01.07.2025.
Посилається на те, що на підставі цього рішення відповідач 23.06.2025 подав уточнюючу декларацію №9181040429, якою зменшив податкові зобов`язання за липень - листопад 2025 року. 
Зазначає, що також у зв`язку зі зміною площі земельних ділянок 27.10.2025 була подана уточнююча декларація №9331365030.
Відповідач стверджує, що в уточненому розрахунку податкового боргу позивач фактично врахував первинну декларацію №9037783204 із щомісячним нарахуванням 29 828,82 грн і не врахував належним чином уточнюючу декларацію №9181040429. 
За розрахунком відповідача, сума основного платежу щодо Улашанівської територіальної громади завищена на 125 683,95 грн.
Щодо Щиборівської територіальної громади відповідач зазначає, що 19.02.2025 подав звітну податкову декларацію з плати за землю №9037763072, якою задекларував земельний податок у сумі 856 171,08 грн, тобто у розмірі 71 347,59 грн щомісячно.
Вказує, що рішенням Щиборівської сільської ради від 14.05.2025 №13 «Про розгляд звернення КЕВ м. Хмельницький» Міністерство оборони України в особі КЕВ м. Хмельницький було звільнено від сплати земельного податку за земельну ділянку площею 593,1931 га на період дії воєнного стану. 
Стверджує, що на підставі цього рішення 23.06.2025 відповідач подав уточнюючу декларацію №9181040550, якою зменшив податкові зобов`язання за 2025 рік на суму 856 171,08 грн.
Додатково відповідач посилається на рішення Щиборівської сільської ради від 20.11.2025 №10, яким підтверджено звільнення Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Хмельницький від сплати земельного податку з 01.01.2025.
Відповідач вважає, що позивач неправомірно врахував первинну декларацію №9037763072 від 19.02.2025 без належного врахування уточнюючої декларації №9181040550 від 23.06.2025. 
Окремо відповідач зазначає про подвійне / завищене нарахування пені щодо Щиборівської територіальної громади. 
За розрахунком відповідача, сума завищення пені щодо Щиборівської територіальної громади становить 45 146,46 грн.
Щодо Славутської територіальної громади, то відповідач зазначає, що у розрахунку позовних вимог міститься штрафна санкція в сумі 378 807,17 грн. 
Відповідач звертає увагу на те, що він є бюджетною установою, а несвоєчасність сплати зобов`язань пов`язана з відсутністю належного бюджетного фінансування. 
Під час розгляду справи по суті, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у заявах по суті справи. 
Під час розгляду справи по суті, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив та просив у їх задоволенні відмовити повністю з підстав, вказаних у заявах по суті справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький, код ЄДРПОУ 07928461, зареєстрований як юридична особа, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки, печатку та є платником податків.
З положення про Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький вбачається, що установа, зокрема, забезпечує своєчасну сплату податків та інших відрахувань згідно з чинним законодавством.
Також суд встановив, що відповідач є бюджетною установою, фінансується за рахунок коштів державного бюджету України та внесений до Реєстру неприбуткових установ та організацій, що підтверджується рішенням Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому №1289 від 08.02.2013 і довідкою Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області.
Водночас, докази, наявні в матеріалах справи, не підтверджують, що відповідач є державним підприємством, яке не підлягає приватизації, або комунальним підприємством у розумінні статті 96 Податкового кодексу України.
Суд встановив, що контролюючим органом відповідачу було направлено податкову вимогу форми «Ю» №347-22 від 26.03.2015 . 
Матеріали справи не містять доказів скасування, відкликання цієї податкової вимоги або повного погашення податкового боргу після її направлення.
З позовної заяви вбачається, що первісно позивач заявляв до стягнення 26 673 450,82 грн податкового боргу зі сплати земельного податку з юридичних осіб, у тому числі: Меджибізька територіальна громада - 16,63 грн; Славутська територіальна громада - 7 302 230,92 грн; Улашанівська територіальна громада - 526 695,35 грн; Старокостянтинівська територіальна громада - 9 053 349,71 грн; Шепетівська територіальна громада - 9 089 018,24 грн; Полонська територіальна громада - 66 484,64 грн; Щиборівська територіальна громада - 586 869,73 грн; Судилківська територіальна громада - 48 785,60 грн.
Після подання заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог позивач виключив зі складу заявленої до стягнення заборгованості суму 9 053 349,71 грн щодо Старокостянтинівської територіальної громади. 
Отже, до стягнення позивачем заявлено 17 620 101,11 грн.
Із розрахунку уточнених позовних вимог вбачається, що суми, які стосуються Улашанівської територіальної громади та Щиборівської територіальної громади, залишилися в заявленій до стягнення сумі.
Щодо Улашанівської територіальної громади, то суд встановив такі обставини.
19.02.2025 відповідач подав звітну податкову декларацію з плати за землю №9037783204, якою задекларував земельний податок за 2025 рік у сумі 357 945,89 грн, тобто у розмірі 29 828,82 грн щомісячно.
Рішенням Улашанівської сільської ради від 20.05.2025 №7-50/2025 внесено зміни до рішення сільської ради від 11.07.2024 №6-38/2024 «Про встановлення місцевих податків і зборів» та встановлено пільгу у розмірі 100 % для земельних ділянок, які використовуються для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, починаючи з 01.07.2025.
23.06.2025 відповідач подав уточнюючу декларацію №9181040429, якою зменшив податкові зобов`язання з урахуванням зазначеної пільги. 
Також відповідач подавав уточнюючі декларації №9214607640 від 21.07.2025 та №9331365030 від 27.10.2025.
Суд перевірив поданий відповідачем розрахунок у взаємозв`язку з наявними в матеріалах справи деклараціями, уточнюючими деклараціями, рішенням Улашанівської сільської ради від 20.05.2025 №7-50/2025 та даними податкового обліку і встановив, що сума основного платежу, заявлена до стягнення за цією територіальною громадою, є завищеною на 125 683,95 грн.
Позивач, заперечуючи проти цього, послався на порядок ведення інтегрованої картки платника та автоматичне зарахування сум зменшення у рахунок погашення податкового боргу попередніх періодів. 
Однак позивач не надав суду такого розрахунку щодо Улашанівської територіальної громади, який би у взаємозв`язку із первинною декларацією, уточнюючими деклараціями, рішенням органу місцевого самоврядування про пільгу та інтегрованою карткою платника підтверджував правомірність включення саме спірної суми 125 683,95 грн до уточненого розрахунку позовних вимог.
Щодо Щиборівської територіальної громади, то суд встановив такі обставини.
19.02.2025 відповідач подав звітну податкову декларацію з плати за землю №9037763072, якою задекларував земельний податок за 2025 рік у сумі 856 171,08 грн, тобто у розмірі 71 347,59 грн щомісячно.
Рішенням Щиборівської сільської ради від 14.05.2025 №13 Міністерство оборони України в особі КЕВ м. Хмельницький звільнено від сплати земельного податку за земельну ділянку площею 593,1931 га, що перебуває у постійному користуванні, на період дії воєнного стану.
Рішенням Щиборівської сільської ради від 20.11.2025 №10 підтверджено звільнення Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Хмельницький від сплати земельного податку з 01.01.2025.
23.06.2025 відповідач подав уточнюючу декларацію №9181040550, якою зменшив нарахування земельного податку за 2025 рік на суму 856 171,08 грн.
Суд перевірив розрахунок відповідача щодо пені у взаємозв`язку з податковими деклараціями, уточнюючими деклараціями, рішеннями Щиборівської сільської ради та даними інтегрованої картки платника. 
З огляду на відсутність належного контррозрахунку позивача суд дійшов висновку, що сума пені, заявлена до стягнення щодо цієї територіальної громади, є завищеною на 45 146,46 грн.
Зокрема, окремою довідкою відповідача щодо нарахованої пені щодо Щиборівської територіальної громади за 2024 рік відображено завищення пені на 30 702,75 грн. 
У комплексному розрахунку щодо Щиборівської територіальної громади за 2024-2025 роки також відображено завищення пені за 2025 рік на 14 443,71 грн. 
Загальна сума такого завищення становить 45 146,46 грн.
Суд бере до уваги, що позивач вказував на автоматичне нарахування пені в інтегрованій картці платника при проведенні уточнюючої декларації. 
Разом з тим, саме лише автоматичне відображення пені в інтегрованій картці платника не доводить правомірності такої пені, якщо матеріали справи містять первинні документи та уточнюючі декларації, які змінюють склад і розмір податкового зобов`язання, а контролюючий орган не надав переконливого розрахунку, який би усував сумніви щодо завищеного нарахування пені.
Щодо суми основного платежу щодо Щиборівської територіальної громади, то суд зазначає, що відповідач також посилався на її завищення. 
Однак у цій частині доводи відповідача не дають підстав для зменшення заявленої до стягнення суми на всю суму основного платежу щодо Щиборівської територіальної громади, оскільки з матеріалів справи вбачається наявність податкового боргу попередніх періодів, а позивач посилається на застосування черговості погашення податкового боргу.
Водночас, у частині пені матеріали справи підтверджують конкретну суму завищення, яка не була належним чином спростована позивачем.
Щодо штрафних санкцій, заявлених у складі боргу за Славутською територіальною громадою, то суд встановив, що у складі заявленого до стягнення податкового боргу містяться штрафні санкції в сумі 378 807,17 грн. 
Із матеріалів справи вбачається, що ці штрафні санкції пов`язані з податковим повідомленням-рішенням форми «Ш» №0304860406 від 05.12.2024, прийнятим за наслідками камеральної перевірки щодо несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань з плати за землю за 2022 рік.
Матеріали справи не містять доказів скасування, відкликання або визнання протиправним зазначеного податкового повідомлення-рішення. 
Відповідач також не надав доказів його оскарження з результатом, який би впливав на узгодженість або чинність відповідної суми штрафної санкції.
Із приводу інших складових заявленого до стягнення податкового боргу - щодо Меджибізької, Славутської, Шепетівської, Полонської та Судилківської територіальних громад - суд встановив, що вони підтверджуються даними податкового обліку, податковими деклараціями, інтегрованими картками платника, а відповідач не навів конкретного розрахунку або доказів, які б свідчили про неправильність цих складових у відповідній частині.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Так, Податковий кодекс України (далі – ПК України у редакціях, чинних у спірні періоди) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. 
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня. 
За підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу). 
Згідно із підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України. 
Відповідно до підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
За підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. 
Згідно із пунктом 15.1 статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. 
За пунктом 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 36.5 статті 36 ПК України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пунктом 46.1 статті 46 ПК України встановлено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.
Розрахунки (у тому числі розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку), які подаються до контролюючих органів відповідно до іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, прирівнюються до податкової декларації.
Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.
Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
У разі якщо показники оприлюдненої разом з аудиторським звітом річної фінансової звітності зазнали змін порівняно з показниками звіту про фінансовий стан (баланс) та звіту про прибутки та збитки та інший сукупний дохід (звіту про фінансові результати), що подаються разом з податковою декларацією згідно з абзацом другим пункту 46.2 статті 46 цього Кодексу, та такі зміни вплинули на показники раніше поданої річної податкової декларації з податку на прибуток підприємств за відповідний податковий (звітний) період, платники податку на прибуток, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зобов`язані оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським звітом, подають уточнюючий розрахунок до річної податкової декларації у строк не пізніше 10 червня року, наступного за звітним.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу або при визначенні бази оподаткування відповідно до підпункту 141.9-1.3 пункту 141.9-1 статті 141 цього Кодексу у разі здійснення контрольованих операцій, якщо їх умови не відповідають принципу "витягнутої руки" у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Згідно із пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом 56.11 статті 56 ПК України передбачено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.
Суму податкового зобов`язання, визначену у митній декларації, платник податків зобов`язаний сплатити до/або на день подання митної декларації.
Якщо граничний строк сплати податкового зобов`язання припадає на вихідний або святковий день, останнім днем сплати податкового зобов`язання вважається операційний день, що настає за вихідним або святковим днем.
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
За пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 59.4 статті 59 ПК України визначено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно із пунктом 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.
За підпунктом 60.1.5 пункту 60.1 статті 60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі. 
Пунктом 87.9 статті 87 ПК України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно із пунктом 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Абзацом першим пункту 95.3 статті 95 ПК України визначено, що стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Так, суд враховує, що заявлений позивачем до стягнення податковий борг складається не лише із сум грошових зобов`язань, самостійно визначених відповідачем у податкових деклараціях та уточнюючих розрахунках, а й зі штрафних санкцій, визначених контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні, та пені.
З огляду на склад заявленого боргу, обраний позивачем судовий порядок стягнення коштів у рахунок його погашення відповідає абзацу першому пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, а підстав для висновку про неналежний спосіб реалізації контролюючим органом повноважень суд не встановив.
Відповідно до пункту 96.1 статті 96 ПК України, у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про: виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради; затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу; ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.
За пунктами 96.2 та 96.3 статті 96 ПК України, у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про: надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків; досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету; ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; виключення платника податків із переліку об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.
Відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.
У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов`язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.
Відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України, нарахування пені розпочинається при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом. 
Підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України визначено, що нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
За пунктом 129.3 статті 129 ПК України, нарахування пені закінчується (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2, 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті): у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).
Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України, платниками плати за землю є: платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Пунктом 270.1 статті 270 ПК України встановлено, що об`єктами оподаткування платою за землю є: об`єкти оподаткування земельним податком: земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування; об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Згідно із пунктом 271.1 статті 271 ПК України, базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.
База оподаткування по земельних частках (паях) визначається згідно із даними земельних ділянок, на які фізичні особи мають право як власники земельних часток (паїв), з урахуванням підпунктів 271.1.1 та 271.1.2 цього пункту.
Пунктом 284.1 статті 284 ПК України передбачено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Нові зміни до рішень щодо наданих пільг зі сплати земельного податку надаються відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.
Відповідно до пункту 284.2 статті 284 ПК України, якщо право на пільгу у платника виникає протягом року, то він звільняється від сплати податку починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому виникло це право. У разі втрати права на пільгу протягом року податок сплачується починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому втрачено це право.
Так, застосовуючи наведене положення до обставин цієї справи, суд враховує не лише загальне правило пункту 284.2 статті 284 Податкового кодексу України, а й конкретний зміст рішень органів місцевого самоврядування, якими визначено розмір пільги та момент її застосування щодо відповідних земельних ділянок.
Пунктом 286.2 статті 286 ПК України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Відповідно до пункту 287.3 статті 287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.07.2025 у справі №560/1092/23, відповідно до якої за умови безперервного існування податкового боргу збільшення або зменшення його розміру не зумовлює обов`язку контролюючого органу надсилати нову податкову вимогу.
У постанові від 22.01.2025 у справі №260/6691/23 Верховний Суд зазначив, що порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95–99 Податкового кодексу України, а особливості, передбачені статтею 96 цього Кодексу, не змінюють загальної послідовності реалізації заходів стягнення податкового боргу.
У постанові від 26.12.2024 у справі №520/10042/23 Верховний Суд дійшов висновку, що стаття 96 Податкового кодексу України регулює особливості погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств, однак її застосування не виключає необхідності дотримання загального порядку, визначеного статтею 95 Податкового кодексу України.
У постанові від 27.09.2022 у справі №380/7694/20 Верховний Суд сформулював висновки щодо правової природи пені та її відображення в інтегрованій картці платника. 
З урахуванням цих висновків суд виходить із того, що наявність пені в інтегрованій картці платника не звільняє контролюючий орган у разі спору від обов`язку довести правові підстави, період, базу та розмір пені, заявленої до стягнення.
Постанова Верховного Суду від 28.03.2023 у справі №440/11471/21 є релевантною в частині загального підходу до послідовності заходів погашення податкового боргу за статтею 95 Податкового кодексу України. 
Водночас, суд виходить з того, що визначальним для цієї справи є абзац перший пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, який прямо врегульовує судовий порядок стягнення коштів з рахунків платника податків у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Так, предметом розгляду у цій справі є вимога контролюючого органу про примусове стягнення коштів з рахунків платника податків у рахунок погашення податкового боргу.
У такій категорії справ суд повинен перевірити: чи є відповідач платником відповідного податку; чи виникло у відповідача узгоджене грошове зобов`язання; чи не було таке зобов`язання сплачене у встановлений законом строк; чи перетворилося воно на податковий борг; чи була направлена платнику податкова вимога; чи дотримано контролюючим органом порядок, передбачений статтею 95 Податкового кодексу України; чи підтверджений належними і допустимими доказами розмір боргу, заявлений до стягнення.
Факт того, що відповідач є платником земельного податку як землекористувач, підтверджується матеріалами справи і відповідачем не спростований.
Факт направлення відповідачу податкової вимоги форми «Ю» №347-22 від 26.03.2015 підтверджений матеріалами справи. 
Доказів її відкликання, скасування або повного погашення податкового боргу після направлення цієї вимоги матеріали справи не містять.
Тому суд дійшов висновку, що контролюючий орган не був зобов`язаний направляти нову податкову вимогу перед зверненням до суду з цим позовом, оскільки податковий борг відповідача існував безперервно, а заявлена до стягнення сума є наслідком зміни кількісного складу такого боргу.
Суд також враховує, що заявлена до стягнення сума податкового боргу складається з основного платежу, штрафних санкцій та пені. 
Частина боргу ґрунтується на самостійно поданих відповідачем податкових деклараціях і уточнюючих розрахунках, частина - на податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, а частина - на нарахованій пені.
З огляду на склад заявленого боргу, обраний позивачем судовий порядок стягнення коштів у рахунок його погашення відповідає абзацу першому пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, а підстав для висновку про неналежний спосіб реалізації контролюючим органом повноважень суд не встановив.
При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що сам факт його бюджетного фінансування, неприбуткового статусу або належності до системи Міністерства оборони України виключає можливість стягнення податкового боргу в порядку статті 95 Податкового кодексу України з огляду на таке.
Норми Податкового кодексу України не містять загального звільнення бюджетних установ від обов`язку сплачувати узгоджені податкові зобов`язання. 
Неприбутковий статус сам по собі стосується оподаткування податком на прибуток та не є загальною підставою для звільнення від земельного податку.
Суд також відхиляє довід відповідача про необхідність застосування статті 96 Податкового кодексу України як передумови звернення контролюючого органу до суду з цим позовом з таких підстав.
Стаття 96 Податкового кодексу України регулює особливості погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств. Відповідач є бюджетною установою, а не державним підприємством, що не підлягає приватизації, та не комунальним підприємством.
Крім того, навіть у випадках, коли стаття 96 Податкового кодексу України підлягає застосуванню, вона не скасовує порядку стягнення коштів за статтею 95 Податкового кодексу України та не є підставою для відмови у позові лише через те, що платник податків належить до державного сектору.
Отже, довід відповідача про необхідність застосування статті 96 Податкового кодексу України не спростовує права контролюючого органу звернутися до суду з вимогою про стягнення коштів з рахунків платника податків у порядку абзацу першого пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України.
Водночас, суд погоджується з доводами відповідача у частині неправильного визначення окремих складових заявленого позивачем до стягнення боргу.
Так, суд виходить із того, що інтегрована картка платника є формою оперативного обліку розрахунків платника з бюджетом. 
Вона містить інформацію про облікові операції та показники стану розрахунків, однак сама по собі не є первинною підставою виникнення податкового зобов`язання.
Підставою виникнення, зміни або припинення відповідних податкових зобов`язань у цій справі є податкові декларації, уточнюючі декларації, податкові повідомлення-рішення, рішення органів місцевого самоврядування про пільги, а також закон.
Тому для вирішення спору суд оцінює не лише інтегровані картки платника, а й документи, на підставі яких відповідні суми були нараховані або зменшені.
При цьому, суд не здійснює самостійного адміністрування земельного податку, не замінює контролюючий орган у веденні інтегрованої картки платника та не визначає податкові зобов`язання замість платника чи контролюючого органу. 
Суд лише перевіряє, чи доведено позивачем належними і допустимими доказами саме ту суму податкового боргу, яку заявлено до примусового стягнення.
Щодо Улашанівської територіальної громади, то суд зазначає про таке. 
Матеріали справи підтверджують, що позивач після уточнення позовних вимог виключив зі складу боргу тільки суму щодо Старокостянтинівської територіальної громади.
Сума боргу щодо Улашанівської територіальної громади у розмірі 526 695,35 грн залишилася у складі уточнених позовних вимог.
Водночас, відповідач надав до матеріалів справи рішення Улашанівської сільської ради від 20.05.2025 №7-50/2025, податкові декларації та розрахунок, із яких вбачається, що з 01.07.2025 для земельних ділянок, які використовуються для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, встановлено пільгу у розмірі 100 %.
Відповідач подав уточнюючу декларацію №9181040429 від 23.06.2025, яка змінила показники первинної декларації №9037783204. 
Також подальша уточнююча декларація №9331365030 від 27.10.2025 частково збільшила відповідні нарахування.
Суд перевірив поданий відповідачем розрахунок у взаємозв`язку з наявними в матеріалах справи деклараціями, уточнюючими деклараціями та рішенням органу місцевого самоврядування і встановив, що з урахуванням пільги і поданих уточнюючих декларацій сума основного платежу щодо Улашанівської територіальної громади, залишена позивачем у складі уточнених позовних вимог, завищена на 125 683,95 грн.
Заперечення позивача про те, що відповідне зменшення було зараховане у рахунок погашення податкового боргу попередніх періодів, не підтверджене таким розрахунком, який би дозволяв суду перевірити, який саме борг, за який період і за яким документом був погашений за рахунок відповідного зменшення.
Позивач також не довів, що після такого зарахування сума 125 683,95 грн правомірно залишилася у складі уточнених позовних вимог як борг, який підлягає стягненню.
Отже, позовні вимоги у цій частині є недоведеними.
Із приводу Щиборівської територіальної громади, то суд вказує на таке. 
У складі уточнених позовних вимог залишено заборгованість щодо Щиборівської територіальної громади у сумі 586 869,73 грн. 
Ця сума складається з основного платежу та пені.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач подав первинну декларацію №9037763072 від 19.02.2025 на суму 856 171,08 грн, а після прийняття рішення Щиборівської сільської ради від 14.05.2025 №13 подав уточнюючу декларацію №9181040550 від 23.06.2025, якою зменшив податкові зобов`язання за 2025 рік на суму 856 171,08 грн.
Також матеріали справи містять рішення Щиборівської сільської ради від 20.11.2025 №10, яким підтверджено звільнення Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Хмельницький від сплати земельного податку з 01.01.2025.
Позивач посилається на те, що зменшення за уточнюючою декларацією було зараховане у рахунок погашення боргу попередніх періодів. 
Такий довід може мати значення для оцінки основного платежу, оскільки пункт 87.9 статті 87 Податкового кодексу України передбачає черговість погашення податкового боргу у разі його наявності.
Разом з тим, у частині пені позивач не довів, що пеня, включена до уточнених позовних вимог щодо Щиборівської територіальної громади, була нарахована з правильним визначенням періодів, бази нарахування та з урахуванням поданих уточнюючих декларацій.
Подані відповідачем розрахунки щодо пені вказують на можливе завищення її розміру на 45 146,46 грн, з яких: 30 702,75 грн - завищення пені за розрахунком щодо 2024 року; 14 443,71 грн - завищення пені за розрахунком щодо 2025 року.
Загальна сума такого завищення становить 45 146,46 грн.
Оцінивши ці розрахунки у сукупності з іншими доказами та врахувавши відсутність належного контррозрахунку позивача, суд дійшов висновку, що позивач не довів правомірність включення до заявленої суми пені в частині 45 146,46 грн.
Отже, у частині 45 146,46 грн пені позовні вимоги також є недоведеними.
Щодо штрафних санкцій, заявлених у складі боргу за Славутською територіальною громадою, то суд виходить із таких міркувань. 
У складі позовних вимог заявлені штрафні санкції в сумі 378 807,17 грн. 
З матеріалів справи вбачається, що вони ґрунтуються на податковому повідомленні-рішенні форми «Ш» №0304860406 від 05.12.2024, прийнятому за результатами камеральної перевірки щодо несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань з плати за землю.
Судом не встановлено скасування або відкликання зазначеного податкового повідомлення-рішення, а також доказів того, що відповідна сума втратила статус узгодженого грошового зобов`язання.
Посилання на бюджетний статус відповідача та відсутність фінансування не спростовують факту несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань і не є підставою для звільнення від штрафних санкцій, визначених чинним податковим повідомленням-рішенням.
Тому підстав для відмови у стягненні штрафних санкцій у сумі 378 807,17 грн суд не встановив.
Інші складові податкового боргу, заявлені до стягнення, відповідач належними і допустимими доказами не спростував. 
Наявні матеріали справи підтверджують існування відповідних узгоджених зобов`язань, їх несплату у встановлені строки та облік у складі податкового боргу, а відповідач не навів конкретного розрахунку або доказів, які б свідчили про неправильність цих складових у відповідній частині. 
Тому підстав для відмови у стягненні цих сум суд не встановив.
З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню.
Позивач заявив до стягнення 17 620 101,11 грн.
За результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про недоведеність заявленої до стягнення суми в частині: 125 683,95 грн основного платежу щодо Улашанівської територіальної громади; 45 146,46 грн пені щодо Щиборівської територіальної громади.
Загальна сума недоведених складових становить: 125 683,95 грн + 45 146,46 грн = 170 830,41 грн.
Отже, сума податкового боргу, яка підлягає стягненню, становить: 17 620 101,11 грн – 170 830,41 грн = 17 449 270,70 грн.
У решті позовних вимог слід відмовити.
За таких обставин, позовні вимоги в цій справі підлягають задоволенню частково.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Доказів понесення позивачем таких судових витрат матеріали справи не містять.
Тому у цій справі судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління ДПС у Хмельницькій області - задовольнити частково.
Стягнути з рахунків Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький у банках, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, кошти у рахунок погашення податкового боргу в сумі 17 449 270 (сімнадцять мільйонів чотириста сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят) грн 70 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене 08 червня 2026 року

Позивач:	Головне управління ДПС в Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29001 , код ЄДРПОУ - 44070171) 	
Відповідач:	Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький (вул. Героїв АТО, 3/1, м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29006 , код ЄДРПОУ - 07928461) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений