Справа № 184/776/26
Номер провадження 2/184/821/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	м. Покров	

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді – Гаєвого О.В., за участю секретаря судових засідань – Поліщук О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Покров Дніпропетровської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,- 

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказав, шо відповідно до судового рішення Жовтневого районного суду м. Дніпро від 20 грудня 2019 року з нього стягуються аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зазначив, що після винесення судового рішення істотно змінились його сімейне становище та матеріальні обставини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася друга дитина – ОСОБА_4 . Таким чином, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, що суттєво значно впливає на його фінансові можливості. Просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , — з 1/4 частини усіх видів доходу до 1/6 частини, починаючи з моменту подання позову. 
Ухвалою від 14 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідачем ОСОБА_1 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подано відзив на позовну заяву. За змістом поданого відзиву, відповідач позовні вимоги заперечує у повному обсязі. Посилається на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішення Жовтневого районного суду м. Дніпро від 20 грудня 2019 року відповідає розміру, що встановлений Сімейним кодексом України на утримання дитини. Вказує, що сам по собі факт народження дитини у позивача не свідчить про зміну матеріального стану, вважає, що позивач не довів належними і допустимими доказами факту неможливості сплачувати аліменти на утримання спільної з відповідачем сина. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі, а судові витрати покласти на позивача.
Позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив та клопотання про долучення доказів, за змістом яких вказує, що позовні вимоги ґрунтуються не лише на факті народження іншої дитини, а й на наявності додаткового фінансового навантаження, пов`язаного з її утриманням та лікуванням, він несе додаткові витрати на: лікування, медичні обстеження, лікарські засоби. Ці обставини безпосередньо впливають на його матеріальний стан та платоспроможність.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи без її участі.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось,
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. 
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпро від 20 грудня 2019 року стягуються аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилася друга дитина – ОСОБА_4 . 
Відповідно до свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , виданого 18.02.2022 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно – Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Суд констатує, що спори про зменшення або збільшення аліментів вимагають особливої уваги національних судів, оскільки вони стосуються інтересів дітей і забезпечення їх гармонійного розвитку й виховання, а також матеріального добробуту. 
У частинні 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованого постановою Верхової Ради України від 27 лютого 1989 року № 789-XII (далі – Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. 
Стаття 192 Сімейного кодексу України визначає: розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання доньки, покликався на зміну його сімейного стану — народження дитини у новому шлюбі та необхідності її матеріального забезпечення і лікування. 
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.
Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.
Суд також наголошує, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Жодних безумовних доказів погіршення майнового стану, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпро від 20 грудня 2019 року розмірі, позивач до суду не надав.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що саме у зв`язку з народженням другої дитини у нього істотно змінилось його матеріальне становище. Так, наданні позивачем копії висновків лікаря вказують, що у малолітнього ОСОБА_4 немає вроджених хвороб, які б потребували постійного серйозного лікування з значними матеріальними витратами. Зі змісту наданих висновків встановлено, що дитина кілька разів хворіла на респіраторні захворювання, що є нормою для будь якої дитини будь якого віку та є гіперактивною, що не можна вважати якоюсь аномалією для малолітньої дитини.
Крім цього, в протоколі №33/25 від 28.01.2025 року, що наданий позивачем також в якості доказу про те, що ОСОБА_4 потребує домашнього догляду, вказано що він дійсний лише до 05.02.2026 року, тоді як позов подано до суду 30 березня 2026 року. 
Враховуючи вище вказане, позивач не довів погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, що може бути визначено у ст. 192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2-13, 76-83, 89, 263, 265, 268, 353-354 ЦПК України

У Х В А Л И В :

 
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 05.05.2026 року.

Суддя Покровського  міського суду	  О. В. Гаєвий