ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2026 р. Справа № 910/14191/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Руденко М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Барсук М.А. 

при секретарі: Реуцькій Т.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Худзік А.М., ордер ВС № 1415664 від 13.11.2025;
від відповідача: Онишко В.М., дов. від 05.12.2025,
розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Бот-Юа" на рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2026 у справі № 910/14191/25 (суддя - Сівакова В.В.)
за позовом приватного підприємства "Грей Фурнітур"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Бот-Юа"
про стягнення 331 200,00 грн,-
В С Т А Н О В И В:
Приватне підприємство (далі - ПП) "Грей Фурнітур" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Бот-Юа" про стягнення 331 200,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.10.2024 між ТОВ "Бот-Юа", як продавцем, та ПП "Грей Фурнітур", як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу обладнання № 67т/10 (далі - договір). Позивач зазначав, що згідно умов договору продавець зобов`язувався передати товар протягом 45-ти робочих днів з моменту здійснення покупцем попередньої оплати, а саме до 30.12.2024, враховуючи здійснену позивачем передоплату в розмірі 1 380 000,00 грн згідно платіжної інструкції № 1 від 28.10.2024, проте в зазначений термін відповідач не виконав свого обов`язку з передачі майна та, відповідно, видаткова накладна сторонами договору не була підписана. Оскільки в період з 30.12.2024 до 17.07.2025 продавець не здійснив передачі майна покупцю сторони дійшли згоди розірвати договір, про що уклали додаткову угоду № 1 від 17.07.2025 до договору та встановили зобов`язання продавця повернути покупцю здійснену ним попередню оплату в розмірі 1 380 000,00 грн. Враховуючи наведене позивач просив стягнути з відповідача на підставі п. 4.3 договору штраф в розмірі 0,1 % від вартості майна за кожний робочий день прострочення передачі товару за період з 30.12.2024 по 17.07.2025 у сумі 331 200,00 грн.
Рішенням господарського суду міста Києва від 10.02.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Бот-Юа" на користь ПП "Грей Фурнітур" 294 400,00 грн штрафу, 3 532,80 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки попередня оплата позивачем фактично здійснена 29.10.2024, то перебіг строку поставки товару розпочинається з 30.10.2024, який за умовами договору триває 45 робочих днів та закінчується 31.12.2024 включно, тож період прострочення розпочинається з 01.01.2025. Враховуючи, що взяті на себе зобов`язання з поставки товару відповідач у визначений строк не виконав, він повинен сплатити позивачу штраф, розмір якого за розрахунками суду (на суму 2 300 000,00 грн за період з 01.01.2025 по 01.07.2025 (128 робочих днів)) становить 294 400,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду нарахування та з перевищенням шести місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу (далі - ГК) України).
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ТОВ "Бот-Юа" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що фактичною датою відвантаження виготовленого обладнання є 10.06.2025 (згідно непідписаної позивачем видаткової накладної № 16 від 10.06.2025 на суму 2 300 000,00 грн), тож строк затримки у виконанні зобов`язання склав 116 календарних днів та штраф становить 266 800,00 грн. Водночас сама по собі відмова позивача від підпису накладної не означає, що товар не був поставлений та не спростовує факту здійснення господарської операції, однак суд першої інстанції зробив припущення про невідповідність товару умовам договору без наявності акту рекламації або акту про дефекти. 
Апелянт стверджував, що при розірванні договору додатковою угодою № 1 від 17.07.2025 сторони не погоджували пунктів стосовно того, що розірвання договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення, допущені до моменту його розірвання. При цьому у період з 10.06.2025 по 17.07.2025 обладнання перебувало у позивача та на виконання п. 3 додаткової угоди № 1 від 17.07.2025 було забрано відповідачем, що підтверджується відповідною товарно-транспортною накладною від 23.07.2025. Проте судом першої інстанції не було враховано, що якщо договір розірвано за згодою сторін і сторони у формі угоди про розірвання врегулювали повернення обладнання й передоплати, то вимога про стягнення штрафу за прострочення поставки товару після моменту розірвання договору за відсутності збереження такої санкції в угоді не підлягає задоволенню. 
Також скаржник посилався на наявність підстав для зменшення неустойки, які вплинули на терміни поставки товару, та зазначав, що затримка поставки була спричинена рядом технічних та логістичних труднощів, про які відповідач неодноразово інформував уповноважених представників позивача у телефонному режимі, при цьому на затримку відвантаження вплинула мобілізація в листопаді 2024 року ключового робітника компанії, що розробляла для ТОВ "Бот-Юа" металеві деталі для верстатів, після його мобілізації довго не вдавалось призначити іншу відповідальну особу за проєкти відповідача та про дану обставину також було повідомлено директора ПП "Грей Фурнітур" з пропозицією повернути суму авансу, на що була отримана відповідь, що позивач готовий чекати готовності обладнання та не квапить зі строком поставки. При цьому позивачем потім було ініційовано розірвання договору та нараховані штрафні санкції попри домовленості сторін про повернення продавцем передоплати, а покупцем отриманого товару. За твердженнями апелянта, сторони усно погоджували не стягувати взаємні штрафні санкції, а лише повернути обладнання та передплату за нього. Відповідач вказував на допущені покупцем порушення п. 4.4 договору щодо несвоєчасно здійсненої попередньої оплати, що спричинило ускладнення фінансового планування та стало однією з причин затримки виробництва товару. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., зокрема, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 12.05.2026.
10.04.2026 до апеляційного суду надійшов відзив відповідача, в якому представник, зокрема, зазначав, що невиконання стороною прийнятих на себе зобов`язань має наслідком визначену відповідальність, яку сторони передбачили при укладенні договору, а тому наслідки невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором та пов`язані з цим ризики покладаються на нього. Разом з цим в період 30.12.2024 - 17.07.2025 продавець не здійснив передачу майна покупцю на умовах договору, у зв`язку з чим сторони договору дійшли згоди про його розірвання, про що уклали додаткову угоду № 1 від 17.07.2025 до договору та встановили зобов`язання продавця повернути покупцю здійснену останнім суму попередньої оплати за майно. Посилання апелянта про неналежне виконання умов договору з зазначених ним причин не знаходить свого підтвердження в договорі та матеріалах справи. В діях позивача відсутня вина у невиконанні умов договору, а розірвання договору є ініціативою відповідача, яка була висловлена ним враховуючи повну неспроможність з поставки товару у стані придатному до використання за цільовим призначенням майна за договором. При цьому договір укладено 16.10.2024 вже під час дії введеного в Україні воєнного стану, тож відповідач мав об`єктивну можливість оцінити усі ризики та негативні наслідки пов`язані з обставинами, на які він посилається. Також позивач зазначав про тривалу неможливість (близько 7 місяців) розпорядження своїми коштами в розмірі здійсненої передоплати (1 380 000,00 грн) та неотриманні прибутку на який сторона розраховувала у разі використання у своєму виробництві товару, тому відсутні підстави для зменшення заявленого до стягнення штрафу.
В судовому засіданні, яке відбулось 12.05.2026, відповідач просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Позивач заперечував доводи апеляційної скарги та вказував на законність прийнятого судом першої інстанції рішення. 
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2024 між ТОВ "Бот-Юа", як продавцем, та ПП "Грей Фурнітур", як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу обладнання № 67т/10 (далі - договір; а.с. 10-11 том 1), за умовами якого продавець зобов`язувався передати у власність покупця, а покупець зобов`язувався прийняти обладнання (далі - майно/товар) і сплатити за нього визначену цим договором грошову суму (п. 1.1 договору).
Згідно з п.п. 1.2, 1.4 договору майно, що передається визначається додатком № 1 до цього договору, який є невід`ємною його частиною. Майно передається у асортименті згідно з додатком № 1.
Зі змісту п.п. 2.1, 2.2, 2.3 договору вбачається, що ціна майна та порядок оплати визначені додатком № 1. Покупець зобов`язується оплатити майно згідно порядку вказаному в додатку № 1. Розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій формі.
У додатку № 1 від 16.10.2024 до договору (а.с. 12 том 1) сторони визначили майно, яке продавець передає у власність покупця, а саме: станок для лазерної різки труб IronBot 3кВт у кількості 1 шт. та вартістю 2 300 000,00 грн з ПДВ. 
Відповідно до п. 1.1 додатку № 1 до договору оплата за майно здійснюється покупцем наступним чином:
- передоплата 60 % протягом 5-ти банківських днів з дня підписання даного договору (пп. 1.1.1);
- оплата 20 % в день відвантаження майна (пп. 1.1.2);
- оплата 20 % протягом 3-ох банківських днів після проведення пуско-налагоджувальних робіт (пп. 1.1.3).
У п. 1.3 додатку № 1 до договору зазначено, що покупець зобов`язується сплатити продавцю за товар грошові кошти в розмірі 2 300 000,00 грн з ПДВ.
За умовами п. 3.1 договору продавець зобов`язаний передати покупцю майно протягом 45-ти робочих днів з моменту здійснення передоплати згідно порядку вказаному в додатку № 1.
Продавець зобов`язаний передати майно покупцю у стані, придатному до використання його за цільовим призначенням. Передання майна покупцеві оформлюється видатковою накладною, яка підписується сторонами. Покупець зобов`язаний прийняти майно в обумовлений строк і підписати видаткову накладну. Покупець має право відмовитися від прийняття майна та підписання видаткової накладної у випадку, якщо майно не відповідає умовам цього договору (п. 3.2, 3.3, 3.5 договору).
Пунктами 4.1, 4.2 договору сторонами погоджено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором вони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося не з їхньої вини. Сторона вважається не винною, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання. 
Відповідно до п. 4.3 договору за затримку строку передачі покупцю майна на продавця покладається штраф в розмірі 0,1 % від вартості майна за кожний робочий день прострочення передачі майна, але не більше 20 % від вартості майна.
Пунктом 9.1 договору передбачено, що він є укладеним з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Додатком № 2 від 16.10.2024 до договору (а.с. 13 том 1) сторони погодили комплектацію станка для лазерної різки труб IronBot.
Покупцем здійснено продавцю 60 % передоплати в розмірі 1 380 000,00 грн згідно платіжної інструкції № 1 від 28.10.2024 (проведено банком 29.10.2024; а.с. 39 том 1).
Продавцем складено податкову накладну № 4 від 29.10.2024 на суму 1 380 000,00 грн (а.с. 18 том 1), яку зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) та надано позивачу, що підтверджується квитанцією про реєстрацію в ЄРПН № 9350391507 від 18.11.2024 (а.с. 19 том 1).
Згідно додаткової угоди № 1 від 17.07.2025 до договору (а.с. 14 том 1) сторонами погоджено розірвати договір (п. 1). Продавець зобов`язується повернути покупцю грошові кошти у розмірі 1 380 000,00 грн протягом 2-ох банківських днів з дати підписання додаткової угоди. У разі порушення обов`язку за цим пунктом продавець сплачує пеню у розмірі 0,1 % від суми прострочення за кожен день прострочення (п. 2). Продавець зобов`язується самостійно власними силами та за власні кошти забрати товар за адресою: м. Буськ, вул. Довбуша 14Б, протягом 5-ти робочих днів з моменту виконання п. 2 додаткової угоди (п. 3). Продавець зобов`язується скласти та направити покупцю розрахунок коригування до податкової накладної протягом 15-ти днів з дати повернення грошових коштів (п. 4).
Покупець звернувся до продавця з претензією № 1 від 17.07.2025 (а.с. 15 том 1) стосовно того, що відповідачем не виконано умови договору та не передано товар до 30.12.2024, у зв`язку з чим нараховано 326 600,00 грн штрафу на підставі п. 4.3 договору.
У відповідь на претензію продавець листом № 0508/1 від 05.08.2025 (а.с. 16 том 1) повідомив покупця про те, що:
- фактичною датою відвантаження виготовленого обладнання є 10.06.2025, тож строк затримки у виконанні зобов`язання склав 116 календарних днів на суму 266 800,00 грн;
- затримка відбулась по ряду технічних та логістичних труднощів, про які були проінформовані представники покупця;
- також на затримку відвантаження товару вплинула мобілізація в листопаді 2024 року ключового робітника компанії, що розробляв для продавця металеві деталі для верстатів, та після його мобілізації не було призначено іншу відповідальну особу за проєкти відповідача, про що було повідомлено директора позивача з пропозицією повернути суму авансу, на що була отримана відповідь, що ПП "Грей Фурнітур" готово чекати готовності обладнання та не квапить зі строком поставки;
- згідно чинного законодавства, сторона, що допустила порушення має право на зменшення розміру штрафних санкцій у разі доведення об`єктивних обставин затримки, що мали місце у даному випадку;
- з боку позивача також допущено порушення договору щодо оплати товару; 
- штрафних санкцій не передбачалось при розірванні договору.
Позивач зазначав, що згідно умов договору продавець зобов`язувався передати товар протягом 45-ти робочих днів з моменту здійснення покупцем попередньої оплати, а саме до 30.12.2024, проте в зазначений термін не виконав свого обов`язку з передачі майна та, відповідно, видаткова накладна сторонами договору не підписана. В період з 30.12.2024 до 17.07.2025 продавець не здійснив передачі майна покупцю, у зв`язку з чим сторони дійшли згоди розірвати договір, про що уклали додаткову угоду № 1 від 17.07.2025 до договору та встановили зобов`язання продавця повернути покупцю здійснену ним попередню оплату в розмірі 1 380 000,00 грн.
Враховуючи наведене покупець просив стягнути з продавця штраф на підставі п. 4.3 договору в розмірі 0,1 % від вартості майна за кожний робочий день прострочення передачі товару за період з 30.12.2024 по 17.07.2025 у сумі 331 200,00 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки попередня оплата позивачем фактично здійснена 29.10.2024, то перебіг строку поставки товару розпочинається з 30.10.2024, який за умовами договору триває 45 робочих днів та закінчується 31.12.2024 включно, тож період прострочення розпочинається з 01.01.2025. Враховуючи, що взяті на себе зобов`язання з поставки товару відповідач у визначений строк не виконав, він повинен сплатити позивачу штраф, розмір якого за розрахунками суду (на суму 2 300 000,00 грн за період з 01.01.2025 по 01.07.2025 (128 робочих днів)) становить 294 400,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду нарахування та з перевищенням шести місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).
Переглядаючи спір колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ч. 1 ст. 631 ЦК України зазначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 663 ЦК України).
За нормами ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.
Згідно зі ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи покупцем 29.10.2024 (проведено банком) здійснено продавцю 60 % передоплати в розмірі 1 380 000,00 грн згідно платіжної інструкції № 1 від 28.10.2024 (а.с. 39 том 1), а отже перебіг строку поставки товару розпочинається з 30.10.2024, який за умовами договору триває 45 робочих днів та закінчується 31.12.2024 включно.
Відповідачем долучено до матеріалів складену ним (підписану та скріплену печаткою) видаткову накладну № 16 від 10.06.2025 про поставку за договором № 67/10 від 16.10.2024 станка для лазерної різки труб IronBot 3кВт у кількості 1 шт., вартістю 2 300 000,00 грн, яка з боку покупця не підписана та не скріплена печаткою.
17.07.2025 сторони дійшли згоди про розірвання договору купівлі-продажу обладнання № 67т/10 від 16.10.2024, що оформлено додатковою угодою № 1 від 17.07.2025 до договору (а.с. 14 том 1).
На виконання додаткової угоди № 1 від 17.07.2025 відповідач повернув позивачу 1 380 000,00 грн (згідно виписки акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк "Львів" по особовим рахункам ПП "Грей Фурнітур" за 21.07.2025 (а.с. 40 том 1)), склав розрахунок коригування № 1 від 21.07.2025 до податкової накладної № 4 від 29.10.2024, який зареєстровано в ЄРПНП (згідно квитанції про реєстрацію в ЄРПНП від 13.08.2025 за № 9242367459 (а.с. 20-21 том 1)), а також забрав у позивача обладнання, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 2307/01 від 23.07.2025 (а.с. 52 том 1), відповідно до якої на замовлення відповідача перевізником - ТОВ "Юнайтед транспорт сервіс" у пункті навантаження м. Буськ, вул. Довбуша, 14б прийнято від позивача (вантажовідправник ПП "Грей Фурнітур") станок для лазерної різки труб IronBot 3кВт (вартістю 2 300 000,00 грн) та розвантажено обладнання у м. Київ, вул. Польова, 21 (вантажоодержувач ТОВ "Бот-Юа").
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки видаткова накладна № 16 від 10.06.2025 з боку позивача не підписана та не скріплена його печаткою, а також сторони дійшли згоди розірвати договір додатковою угодою № 1 від 17.07.2025, відповідач повернув позивачу передоплату, склав розрахунок коригування до податкової накладної та забрав у позивача товар, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 2307/01 від 23.07.2025 (а.с. 52 том 1), та, з огляду на положення п. 3.5 договору (покупець має право відмовитися від прийняття майна та підписання видаткової накладної у випадку, якщо майно не відповідає умовам цього договору), то такі обставини у сукупності свідчать про те, що товар не відповідав умовам договору, а тому підписана в односторонньому порядку продавцем видаткова накладна № 16 від 10.06.2025, усупереч твердженням апелянта, не підтверджує фактичне виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару 10.06.2025.
За нормами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Сторони у п. 4.3 договору погодили, що за затримку строку передачі покупцю майна на продавця покладається штраф в розмірі 0,1 % від вартості майна за кожний робочий день прострочення передачі майна, але не більше 20 % від вартості майна.
Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач у визначений договором строк зобов`язання з поставки товару не здійснив, та є таким, що прострочив виконання зобов`язання, а отже повинен сплатити позивачу штраф розмір якого вірно визначено судом першої інстанції за період з 01.01.2025 по 01.07.2025 (128 робочих днів)) у сумі 294 400,00 грн, тож вимоги позивача в цій частині правомірно задоволені судом першої інстанції. В решті вимоги позову не підлягають задоволенню, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду нарахування та з перевищенням шести місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.
Щодо тверджень відповідача про наявність підстав для зменшення розміру штрафу, слід зазначити наступне.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).
Сторони домовились, що у зв`язку з тим що даний договір укладається під час дії на території України воєнного стану, можливі негативі наслідки чого усвідомлюються сторонами, сторони не можуть посилатися як на підставу невиконання зобов`язань за цим договором на наявність обставин непереборної сили - воєнний стан, окрім випадку, коли військові дії безпосередньо не перешкоджають виконанню таких зобов`язань (п. 5.5 договору).
Як вбачається з матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження виникнення обставин форс-мажору при виконанні договору або ж об`єктивних причин невиконання своїх зобов`язань відповідачем до матеріалів справи не надано. Договір сторонами укладено під час дії правового режиму воєнного стану, а тому відповідач усвідомлював можливість несприятливих обставин ведення господарської діяльності у воєнний стан, оскільки самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями та несе господарський ризик. При цьому згідно ч. 1 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Посилання апелянта на те, що покупцем допущено порушення п. 4.4 договору, оскільки передоплата не була здійснена в установлені строки, до уваги судом апеляційної інстанції не приймається, оскільки за умовами договору перебіг строку поставки товару розпочинається після здійснення покупцем передоплати. Окрім того прострочення внесення покупцем попередньої оплати за товар не стосуються предмета даного спору.
Згідно положень п.п. 7.1, 7.2, 7.3 договору зміни та доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін. Договір може бути припинений (в тому числі шляхом розірвання) в порядку та на підставах, передбачених цим договором та чинним законодавством України. Правочин, що вносить зміни до цього договору, має бути укладений сторонами письмово.
Як вбачається з матеріалів справи сторонами не було внесено змін до договору щодо врегулювання питання з прострочення поставки товару.
Стосовно тверджень відповідача про готовність позивача чекати поставку товару та подальше ініціювання розірвання договору, то слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Враховуючи наведене слід дійти висновку, що застосування заявленої позивачем відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання з поставки товару під час дії договору відповідає його умовам та чинному законодавству України, а отже господарським судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у встановленому розмірі.
Таким чином доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а відтак переглянувши рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Бот-Юа" на рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2026 у справі № 910/14191/25 залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2026 у справі № 910/14191/25 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/14191/25 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 28.05.2026.

Головуючий суддя М.А. Руденко 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук