Справа № 466/3532/26
Провадження № 2/466/2852/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді Зими І.Є.
секретаря судового засідання Васинчик М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
22 квітня 2026 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №LM228423782 від 19.12.2024 року , в загальному розмірі 11 306,32 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн.
В обґрунтування вимог зазначає, що 19.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимальні кредити» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № LM228423782, відповідно до умов якого відповідачці було надано грошові кошти у розмірі 3 100,00 грн., та відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки, визначені договором.
Кредитний договір був укладений в електронній формі, шляхом акцептування відповідачем оферти кредитодавця та підписання договору одноразовим ідентифікатором, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію».
Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав належним чином, надавши відповідачці кредитні кошти у сумі 3 100,00 грн., однак ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати нарахованих платежів належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Також позивач вказує, що право вимоги за кредитним договором № LM228423782 від 19.12.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі договорів факторингу та відповідних реєстрів прав вимоги, та позивач набув статусу нового кредитора у спірному зобов`язанні. У зв`язку з вказаним, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 05.05.2026 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.
25.05.2026 року, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка проти задоволення позову заперечила. Вказала, що позивач, на її думку, не довів належними та допустимими доказами перехід до нього права вимоги за кредитним договором № LM228423782 від 19.12.2024 року. Зазначала, що до матеріалів справи не долучено належних доказів набуття права вимоги саме ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», зокрема договорів факторингу, реєстрів боржників та доказів оплати за договорами факторингу. Також відповідачка покликалась на те, що її не було письмово повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні.
Окрім того, відповідачка подала клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що на розгляді Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду перебуває справа № 552/672/23, у якій вирішується питання застосування норм права у подібних правовідносинах щодо стягнення заборгованості за споживчим кредитом та оцінки розміру процентів.
В судове засідання учасники не з`явились. В матеріалах позову міститься заява про розгляд справи у відсутності представника позивача.
26.06.2026 року на адресу суду надійшла заява від відповідачки про розгляд справи у її відстуності.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 19.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимальні кредити» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № LM228423782.
Відповідно до умов договору відповідачці надано кредитні кошти у розмірі 3 100,00 грн. Строк кредитування становив 45 днів. Договором визначено обов`язок позичальника повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені умовами договору.
З паспорта споживчого кредиту та договору кредитної лінії вбачається, що відповідачка була ознайомлена з істотними умовами кредитування, зокрема із сумою кредиту, строком кредитування, процентною ставкою, порядком повернення кредиту, розміром платежів та наслідками невиконання зобов`язань.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, зокрема електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин може бути підписаний, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір № LM228423782 від 19.12.2024 року був укладений відповідачкою шляхом використання одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначений відповідачкою під час реєстрації та подання заявки на отримання кредиту. У матеріалах справи містяться заява на отримання кредиту, довідка щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, договір кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту, а також документи щодо перевірки електронного підпису.
Таким чином, суд приходить до висновку, що між ТОВ «Оптимальні кредити» та ОСОБА_1 було укладено належний кредитний договір в електронній формі, який за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що кредитні кошти у сумі 3 100,00 грн. були перераховані на банківську картку, зазначену відповідачкою при оформленні кредиту. Факт перерахування коштів підтверджується довідкою ТОВ «Оптимальні кредити» про перерахування коштів, довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі, а також відповіддю АТ «ВСТ Банк» від 29.05.2026 року, згідно з якою 19.12.2024 року на рахунок, до якого емітовано платіжну картку відповідача, відбулось зарахування коштів у сумі 3 100,00 грн. Контрагентом за операцією зазначено OPTIMAL LOANS LTD.
Вказана відповідь банку є належним та допустимим доказом фактичного зарахування кредитних коштів на рахунок відповідачки, оскільки банк як фінансова установа підтвердив належність картки відповідачці та факт проведення відповідної платіжної операції.
Отже, доводи щодо недоведеності отримання відповідачкою кредитних коштів є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідачка доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, повернення кредиту, сплати процентів чи погашення заборгованості суду не надала.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідачки за кредитним договором № LM228423782 від 19.12.2024 року становить 11 306,32 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3 100,00 грн., заборгованість за процентами - 6 501,32 грн., заборгованість за комісією - 155 грн., заборгованість за штрафом/пенею -1550 грн.
Суд бере до уваги, що розрахунок заборгованості узгоджується з умовами договору, відповідає періоду користування кредитом та не спростований відповідачкою належними доказами. Відповідачка не надала власного контррозрахунку, не довела неправильності нарахувань та не подала доказів сплати будь-якої частини заборгованості.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою унаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заперечуючи проти позову, відповідачка зазначала, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами перехід права вимоги за кредитним договором № LM228423782 від 19.12.2024 року від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Судом встановлено, що між ТОВ «Оптимальні кредити» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № ОК-ТП/25, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, визначених у відповідному реєстрі прав вимоги.
На підтвердження переходу права вимоги до матеріалів справи долучено витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу № ОК-ТП/25, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № LM228423782 від 19.12.2024 року.
Суд бере до уваги, що у довідці ТОВ «Оптимальні кредити» про відступлення права вимоги міститься посилання на договір факторингу № ОК-ТП/25 від 05.03.2025 року, тоді як долучений до матеріалів справи договір факторингу № ОК-ТП/25 датований 26.03.2025 року.
Разом із тим зазначена розбіжність щодо дати договору факторингу сама по собі не спростовує факту переходу права вимоги за кредитним договором відповідачки, оскільки наявний у матеріалах справи витяг з реєстру прав вимоги містить відомості саме щодо ОСОБА_1 та кредитного договору № LM228423782 від 19.12.2024 року, що підтверджує включення вказаної заборгованості до переліку прав вимоги, відступлених новому кредитору.
Надалі, 21.07.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 21/0725-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до боржників, визначених у відповідному реєстрі прав вимоги.
З витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 21/0725-01 від 21.07.2025 року вбачається, що до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № LM228423782 від 19.12.2024 року, укладеним із ОСОБА_1 .
Також у матеріалах справи міститься платіжна інструкція, яка підтверджує виконання умов договору факторингу № 21/0725-01 від 21.07.2025 року щодо оплати відступленого портфеля прав вимоги.
Отже, матеріалами справи підтверджено безперервний ланцюг переходу права вимоги від ТОВ «Оптимальні кредити» до ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Відповідачкою не подано належних та допустимих доказів того, що право вимоги за кредитним договором № LM228423782 від 19.12.2024 року не переходило до позивача, або що долучені до матеріалів справи договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимоги чи платіжні документи є недостовірними.
За таких обставин доводи відповідачки про те, що позивач не є належним кредитором у спірному зобов`язанні, суд вважає необґрунтованими.
Щодо посилань відповідачки на неповідомлення її про заміну кредитора, суд зазначає, що відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Сам по собі факт неповідомлення боржника про відступлення права вимоги не є підставою для припинення зобов`язання, недійсності договору факторингу чи відмови новому кредитору у судовому захисті. Неповідомлення боржника може мати правове значення лише у випадку виконання боржником зобов`язання первісному кредитору після відступлення права вимоги.
Однак відповідачкою не надано доказів виконання зобов`язання первісному кредитору після переходу права вимоги, а тому зазначені доводи не спростовують права позивача на звернення до суду з даним позовом.
Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах в іншій справі у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
З аналізу зазначеної норми вбачається, що зупинення провадження у справі з цієї підстави є правом суду, а не його обов`язком.
Сам факт перебування на розгляді Верховного Суду іншої справи у подібних правовідносинах не є безумовною підставою для зупинення провадження у кожній справі, предметом якої є стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд має оцінити, чи дійсно правовідносини є подібними, чи має очікуваний правовий висновок вирішальне значення для правильного розгляду конкретної справи, а також чи можливо встановити обставини у справі на підставі наявних доказів.
У цій справі предметом доказування є факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем кредитних коштів, наявність простроченої заборгованості та перехід права вимоги до позивача. Зазначені обставини можуть бути встановлені судом на підставі наявних у справі доказів.
Крім того, відповідачкою не доведено, що без очікування рішення Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 552/672/23 розгляд цієї справи є неможливим. Тому суд не вбачає підстав для зупинення провадження у даній справі.
Щодо доводів відповідача про несправедливість умов договору та надмірність процентів, суд зазначає, що відповідач при укладенні договору була ознайомлена з умовами кредитування, паспортом споживчого кредиту, розміром процентної ставки, загальною вартістю кредиту та наслідками невиконання зобов`язання.
Відповідач не заявляла самостійних вимог про визнання кредитного договору або окремих його умов недійсними, не надала доказів того, що умови договору були прихованими, незрозумілими для неї або що вона була позбавлена можливості ознайомитися з ними до укладення договору.
Суд також враховує, що відповідач фактично отримала кредитні кошти та користувалась ними, однак у встановлений договором строк їх не повернула. При цьому належних доказів повного або часткового погашення заборгованості суду не подано.
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.
Відповідачем не подано належних та допустимих доказів на спростування факту укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, наявності заборгованості чи переходу права вимоги до позивача.
Натомість позивачем надано суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження заявлених вимог, а саме: кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, документи щодо електронного підписання договору, довідку щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі, довідку про перерахування коштів, на адресу суду надійшла відповідь банку про зарахування коштів на картку відповідачки, розрахунок заборгованості, договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимоги та платіжні документи.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № LM228423782 від 19.12.2024 року у розмірі 11 306,32 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, в силу дії ст.141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані: копія договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року, копія акту наданих послуг правової (правничої) допомоги за Договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року, копія детального опису наданих послуг за Договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року, копія ордера на надання правничої (правової) допомоги, копія довіреності на представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал».
Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 8 000 грн.
Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі є завищеними, враховуючи категорію справи та час, який захисник міг би потратити на підготовку матеріалів. Окрім цього, до матеріалів справи не долучено документу, який би підтверджував факт понесення витрат адвокатом. В цій частині заявлених вимог слід стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн, що буде співрозмірним, на думку суду, з ринковими цінами адвокатських послуг, та складністю вказаної цивільної справи.
Керуючись: ст.ст. 512, 526, 543, 1054 ЦК України, ст. ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в:
позов задовольнити частково. 
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», суму заборгованості за Кредитним договором №LM228423782 від 19.12.2024 року в розмірі 11 306,32 грн. (одинадцять тисяч триста шість гривень 32 копійки).
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 2 662, 40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок).
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. (три тисячі гривень). В решті вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Сторони в справі: 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- Капітал», код ЄДРПОУ:35234236, місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
  Суддя	  	 І.  Є.  Зима